Номер провадження: 22-ц/813/4197/26 
Справа № 496/1521/24
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат,

в с т а н о в и в :

27.02.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (в подальшому за текстом – ТОВ «ФК «Фінтраст капітал») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та понесених судових витрат.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.10.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 4921574 про надання споживчого кредиту, загальний розмір, якого 12 500 грн., строком 6 днів. Вказанні кошти перераховані на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (довідка ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів).
17.01.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» права Вимоги до Боржника ОСОБА_1 , про що її повідомлено на електронну адресу. ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47 254 грн., з яких: 35 300,00 грн. - сума заборгованості; 9 778,1 грн. – інфляційні втрати; 2 176,03 сума заборгованості за 3% річних. Позивач вказує, що відповідач не вживає жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов`язання передбачені договором, ухиляється від виконання зобов`язань перед банком, у зв`язку із чим наявна заборгованість у загальному розмірі 47254,13грн.
30.08.2024 року в системі «Електронний суд» надійшла заява представника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», в які він посилаючись на ст. 49 ЦПК України, просить не стягувати з відповідача інфляційні втрати та 3% річних та наполягає на задоволенні вимог щодо стягнення 35 300 грн. заборгованості, судових витрат 2 422,4 грн. та витрати на правничу допомогу 10 000 грн.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.04.2025 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» про стягнення заборгованості.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» - Крюкова М.В. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що укладений договір про споживчий кредиту повністю відповідає вимогам чинного законодавства та процедура укладення такого детально описана позивачем в позовні заяві, при цьому, надані матеріали справи містять достатні обсяг доказів, що підтверджують факт виконання позивачем умов кредитного договору в частині надання грошових коштів та загалом виконання позивачем всіх зобов`язань за договором. Скаржником також стверджується, що нараховані позивачем відсотки відповідають умовам договору, які вільно та добровільно прийнятті відповідачем під час укладення договору, тобто відповідач отримав кредитні кошти та погодився та умови їх повернення.
Своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України учасники справи не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
За положеннями ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 47254,13 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішеннявідповідно до ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що 15.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4921574 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до умов договору ТОВ «Авентус Україна» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 12 500,00 грн., шляхом зарахування на картку № НОМЕР_1 , строком кредитування 6 днів, зі стандартною процентною ставкою 1.90% в день застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору, якщо невиконані умови для застосування зниженою процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулося пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4. 2 Договору; у межах нового строку, якщо відбувалася пролонгація, відповідно до пункту 4. 3 Договору. ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит до 21.10.2021 року, сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений договором (6 днів), стандартна процентна ставка 1,90 % в день.
17.01.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» право вимоги до боржника - ОСОБА_1 
ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47 254 грн., з яких: 35 300,00 грн. - сума заборгованості; 9 778,1 грн. – інфляційні втрати; 2 176,03 сума заборгованості за 3% річних.
Відмовляючи у задоволені заявлених АТ «Акцент-Банк» позовних вимог про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що, ознайомившись із наданими довідками, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 отримано кредитні кошти 02.10.2021 року на її рахунок, внаслідок укладання електронного договору № 4921574. Так, довідка ТОВ «Авентус Україна» містить такі пункти, як: № транзакції, сума, валюта, дата прийняття, номер замовлення, номер картки у форматі № (6 цифр) НОМЕР_2 (4 цифри) та статус, що не надає можливості встановити точний рахунок картки для зарахування. Крім того, судом було отримано відповідь АТ КБ «Приватбанк» від 25.10.2024 року № 20.1.0.0.0/-241018/34344, згідно якого надана інформація відносно ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 , та згідно вказаної інформації на емітовану картку № НОМЕР_4 , відсутня інформація про нарахування 02.10.2021 року суми 12 500 грн. Зазначено, що довідка АТ КБ «Приватбанк» надана відносно особи з іншим прізвищем, проте РНОКПП співпадає з тим, що вказав позивач у справі, клопотання про витребування інформації щодо зміни прізвища відповідачки, представником позивача не було заявлено.
Відповідно, судом зроблено висновок, що позивач належними та допустимими доказами не довів факт укладення договору та наявність заборгованості у відповідача ОСОБА_1 , та відповідно не надав жодних доказів, які б підтверджували факт виконання ним зобов`язань за договором, а саме перерахування споживчого кредиту на рахунок відповідача.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно матеріалів справи 15.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір № 4921574 про надання споживчого кредиту. Пунктом 1.1. даного договору визначено, що укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства (інформаційно-телекомунікаційної системи), доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі й шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету. 
Відповідно до п. 10.6 договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворену засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. 
Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов договору.
Зі змісту вказаного договору № 4921574 про надання споживчого кредиту вбачається, що такий підписаний споживачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С930304 15.10.2021 року о 10 год 45 хв, про що відповідно міститься відмітка на договорі. Окрім того, міститься зазначення РНОКПП споживача, місце реєстрації та додаткові дані, а саме особистий кабінет і контактні номери телефонів, в тому числі й адресу електронної пошти для зв`язку згідно умов договору.
Тобто, з вищевикладеного вбачається, що сторонами укладено електронний договір про надання споживчого кредиту, підписаний у відповідності до положень ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора.
Дійсність даного договору у встановленому законом порядку споживачем – ОСОБА_1 не оскаржується.
Разом з тим, в п. 2 договору сторонами обумовлено порядок та умови надання кредиту, а саме надання коштів товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надано споживачем товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору (п. 2.2). Сума кредиту становить 12500, 0 грн (п. 1.3).
Відповідно, умовами довгому передбачено здійснення перерахування кредиту у визначеному сторонами розмірі на вже наявний відкритий рахунок споживача, оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою.
На підтвердження факту перерахування коштів на підставі та у визначеному договором розмірі, позивачем долучено до позовної заяви лист ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» вих. № 2353 від 20.01.2023 року, з яким ТОВ «Авентус Україна» укладений договір № 017/20-П про надання послуг з переказу платежів від 08.07.2020 року, за яким доручило фінансовій компанії за відповідну плату здійснювати платежі з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send.
Слід зауважити, що з матеріалів справи вбачається наявність у ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» ліцензії на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків, тобто грошові кошти у визначеному розмірі також перераховуються на вже ненаявний відкритий банківський рахунок споживача.
З наданого листа ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» вбачається в свою чергу здійснення перерахування 15.10.2021 року на зазначені в укладеному між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору № 4921574 про надання споживчого кредиту реквізити платіжної картки, а саме НОМЕР_1 у розмірі 12500,0 грн, з огляду на що, враховуючи вищенаведені встановлені та досліджені судом обставини справи, надавши їм належної оцінки в розумінні положень ст. 89 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що надані позивачем докази в своїй сукупності підтверджують факт укладення між сторонами договору про надання кредиту в електронній формі та подальше перерахування грошових коштів у визначеному договором розмірі.
Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити щодо помилкових висновків суду в частині посилань на отриману відповідь АТ КБ «Приватбанк» від 25.10.2024 року № 20.1.0.0.0/-241018/34344 як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на відсутність інформації про нарахування 02.10.2021 року суми 12500,0 грн на емітовану картку № НОМЕР_4 , оскільки матеріалами справи встановлено, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договір № 4921574 про надання споживчого кредиту датований 15.10.2021 року та п. 2.2 якого обумовлення здійснення товариством перерахування грошових коштів протягом трьох днів з моменту укладення даного договору, тобто, починаючи з 15.10.2021 року, а тому будь-яка інформація стосовно здійснення такого перерахування станом на 02.10.2021 року буде відсутня, з огляду на дату укладення кредитного договору.
Натомість, з листа АТ КБ «Приватбанк» від 25.10.2024 року № 20.1.0.0.0/-241018/34344 вбачається підтвердження факту наявності відкритого на ім`я ОСОБА_3 банківського рахунку, а саме картка № НОМЕР_4 , реквізити якої в тому числі зазначені в укладеному між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договорі № 4921574 про надання споживчого кредиту. При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, наведений в довідці АТ «Приват Банк» РНОКПП співпадає із зазначеним позивачем у позові та долученим додатків, в тому числі й договорі про надання споживчого кредиту. 
В судовому засіданні 17.02.2025 року в суді першої інстанції представником відповідача – адвокатом Вишковським Є.Л. факт зміни відповідачем прізвище підтверджено, що вбачається з протоколу судового засідання. Наведені обставини в своїй сукупності підтверджуються доводи апеляційної скарги в даній частині, а саме щодо приналежності вказаного рахунку та свідчать про передчасність висновків суду першої інстанції у відповідній частині, без повного та всебічного встановлення всіх обставин справи.
Разом з тим, згідно п. 1.3 та 1.4 укладеного договору, сторонами обумовлено розмір кредиту – 12500,0 грн та строк кредитування – 6 днів. Розмір процентної ставки за користування кредитом визначений п. 1.5.1 та п. 1.5.2 договору. Загальна вартість кредиту згідно п. 1.8 становить 13925,0 грн, що відповідає обумовленому сторонами в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, розмірі, що є додатком № 1 до договору. Розмір відсотків за вказаної таблицею становить 1425,0 грн.
Згідно п. 10.11 всі додатки до цього договору підписані сторонами є невід`ємною частиною договору.
Будь-яких доказів повернення відповідачем отриманих в кредит грошових коштів в повному обсязі або ж частково в матеріалах справи не міститься.
З огляду на викладене в своїй сукупності, враховуючи обумовлення сторонами всіх істотних умов кредитування щодо розміру кредиту та процентів за користування кредитними коштами, зважаючи на відсутність в матеріалах справи підтвердження виконання споживачем своїх обов`язків щодо повернення кредиту, колегія суддів вважає за необхідне зауважити щодо наявності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 13925, 0 грн (яка складається з 12500,0 – тіло кредиту, 1425,0 грн – проценти за користування кредитом), а саме згідно обумовленим сторонами договору № 4921574 від 15.10.2021 року про надання споживчого кредиту розмірі загальної вартості кредиту.
Стосовно заявлених ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 9778,10 грн та трьох відсотків річних у розмірі 2176,03 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи вбачається подання 30.08.2024 року представником позивача – ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до суду першої інстанції заяву про відмову від частини заявлених позовних вимог, а саме щодо стягнення заборгованості за інфляційними втратами у розмірі 9778,10 грн та трьома відсотками річних у розмірі 2176,03 грн, натомість вчинення судом першої інстанції будь-яких процесуальних дій щодо поданої позивачем заяви з матеріалів справи не вбачається. Враховуючи викладене, та оскільки скаржником оскаржується рішення суду першої інстанції в повному обсязі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній просить стягнути інфляційній втрати та отри відсотки річних за період з лютого 2022 року по грудень 2022 рік та за 2023 рік.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.
Відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, враховуючи вказану норму, вимога про стягнення 3 % річних та інфляційних не підлягає задоволенню.
Таким чином, враховуючи вищенаведені встановленні судом обставини справи, в тому числі й безпосередньо щодо підтвердження факту укладення сторонами кредитного договору та перерахування грошових коштів на рахунок споживача, а також обумовлення розміру загальної вартості наданого кредиту та відсутності доказів його часткового/повного погашення, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити щодо передчасності висновків суду першої інстанції щодо та відповідно наявності в даному випадку підстав для часткового задоволення заявлених ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» позивних вимог.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України.
Представником позивача на виконання ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 134 ЦПК України заявлено в позовній заяві вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., на стадії апеляційного перегляду рішення у розмірі 8000 грн. та надано відповідні докази у заявах по суті справи: у позові та апеляційній скарзі.
На підтвердження понесення витрат представником позивача в суді першої інстанції надано: копію договору про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 9422/10 (а.с. 74); копію рахунку на оплату замовлення № 2228/09/02 від 09.02.2024 року з найменуванням переліку робіт і послуг, а також їх вартості (а.с. 73 зворот); звіт про надання правової допомоги згідно договору № 10/07-2023 від 10.07.2023 року (а.с. 78); платіжна інструкція № 3517 від 13.02.2024 року (а.с. 79).
На стадії апеляційного перегляду рішення на підтвердження витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції адвокатом Крюковою М. В., представником ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надано: ордер на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у Одеському апеляційному суді (т. 2, а.с. 45); договір № 07/07-2022 від 07.07.2022 року (а.с. т. 2, а.с. 11-12); звіт про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 року (т. 2, а.с. 48); платіжна інструкція № 7353 від 30.07.2025 року (т. 2, а.с. 49).
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що розгляд даної справи відбувався в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, та судові засідання проведені не були, що підтверджується матеріалами справи.
При цьому, за результатами перегляду справи за апеляційною скаргою представника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 13925,0 грн, тобто на 29 % від розміру заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості.
Суд акцентує увагу на тому, що стягнення витрат на правничу допомогу не може бути способом збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічна права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Зважаючи на викладене, при вирішенні питання про розподіл судових витрат для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи вони були (мали бути) фактично понесені, а також оцінювати їх необхідність.
У цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що на стадії апеляційного розгляду правова позиція Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хутор Центральная» вже була сформована. 
Європейський суд з прав людини також підкреслює, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв: реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. 
Така думка, зокрема, проілюстрована в рішенні ЄСПЛ у справі East/west Alliance Limited проти України).
Таким чином, дослідивши заяву про вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 10000,0 грн та в апеляційній інстанції у розмірі 8000,0 грн не відповідає критерію необхідності, дійсності та розумності адвокатських витрат, їх розмір не має характеру співмірності зі складністю справи і необхідним обсягом правничих послуг. Відповідно, розмір витрат на правничу допомогу, який відповідатиме критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та підлягає стягненню з відповідача за результати перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції становить 4000,0 грн за понесені витрати у суді першої інстанції та 3000,0 грн за понесені витрати в апеляційному суді, а всього 7000 гривен.
В Рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", також звернута увагу на те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. 
Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України). 
За подання позовної заяви ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3237 від 13.02.2024 року.
За подання апеляційної скарги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2906,88 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 73536 від 30.07.2025 року та 26.08.2025 року у розмірі 726,72 грн, згідно платіжної інструкції № 7457. Загальний розмір судового збору становить 3633,60 грн.
Відповідно, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог (29 % від заявлених), судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 1756,24 грн.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» - задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року - скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (ЄДРПОУ 44559822) заборгованість у розмірі 13925,0 грн, яка складається з 12500,0 грн – тіло кредиту, 1425,0 грн – проценти за користування кредитом.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (ЄДРПОУ 44559822) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1756,24 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,0 грн, понесені у суді першої та апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 26 січня 2026 року.

Головуючий О.С. Комлева

Судді М.М. Драгомерецький 

С.М. Сегеда