ЄУН № 201/12813/24
Провадження № 2/201/729/2025

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2025 року        м. Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Покопцева Д.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом Дніпровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання, 

ВСТАНОВИВ:

Дніпровський державний медичний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання.
В обґрунтуванні позову зазначено, що 01.09.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено угоду без номера про підготовку фахівців з вищою освітою.
Згідно з умовами укладеної угоди, відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зазначений правочин укладено зі згоди і за домовленістю з відповідачем, який відповідає вимогам Цивільного кодексу України щодо свободи договору.
Згідно з наказом позивача № 380-ос від 22.06.2020р. «Про завершення навчання», відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання. 
Відповідач був направлений до КНП «Криворізька міська лікарня № 10», для роботи на посаді лікаря-хірурга, однак відповідач не приступив до роботи, для працевлаштування на посаду лікаря-інтерна не звертався. 
Отже, відповідач не дотримався умов угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 01.09.2024р., укладеної між позивачем та відповідачем в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто він порушив добровільно взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду.
На підставі викладеного, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати на навчання у розмірі 262 242, 06 грн., а також судовий збір у розмірі 3933, 64 грн.
Відповідачем ОСОБА_1 в порядку ст. 178 ЦПК України був поданий відзив, в якому останній не погодився з позовом, обґрунтовуючи це тим, що після закінчення Державного закладу «Дніпропетровська медична академія» МОЗ України 22.06.2020р. ним було прийняте рішення вступити для подальшого навчання до Української військово-медичної академії для того, щоб доєднатися до лав Збройних Сил України та надавати кваліфіковану медичну допомогу військовослужбовцям. 
З 06.07.2020 по 15.07.2020р.р. позивач складав вступні іспити до академії, які успішно здав та був рекомендований до зарахування.
Наказом МОУ № 396 від 17.08.2020 був прийнятий на військову службу за контрактом та зарахований з 01.09.2020р. штатним слухачем факультету підготовки військових лідерів УВМА тактичного рівня підготовки на денну форму навчання строк на 2 роки.
Згідно наказу начальнику УВМА № 174 від 01.09.2020р. був зарахований до списків особового складу академії на всі види забезпечення та приступив до виконання службових обов`язків. 
02.09.2020р. йому зателефонував доцент кафедри загальної хірургії, хірургії № 3, ортопедії і травматології факультету підвищення освіти ДЗ «ДМА`МОЗ України ОСОБА_2 та представився куратором позивача інтернатурі з питань не прибуття до КНП «Криворізька міська лікарня № 10» Криворізької міської ради та після пояснень, направив йому на месенджер Вайбер документ, що підтверджує походження військової служби в УВМА. 
05.03.2022р. у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, достроково завершив навчання в УВМА та отримав диплом магістра за спеціальністю «Інфекційні хвороби».
Зазначає, що на сьогоднішній день проходить військову службу на посаді старшого офіцера медичної частини військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 725 ліжок) у званні – капітан медичної служби.
Вважає, що ним не порушенні вимоги законодавства України щодо відпрацювання трьох років на державу після закінчення вищого навчального закладу, оскільки військова служба у Збройних Силах України є особливим видом державної с2232-лужби (п. 1 ст. 3 Закону України № 2232-ХІІ від 25.03.1992р. «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»), тому державні кошти, які були витрачені на його навчання з метою підготовки позивача як фахівця для Збройних Сил України не підлягають відшкодуванню.
Правом надання відповіді на відзив, представник позивача не скористався. 
Суд вирішує справу за наявними матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Встановлені наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 658ос від 11.08.2014р. ОСОБА_1 зараховано на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України.
06.09.2014р. між сторонами було укладено угоду № б/н про підготовку фахівців з вищою освітою. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зміни та доповнення до цієї угоди вносяться шляхом підписання додаткової угоди. 
Наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 380ос від 22.06.2020р. ОСОБА_1 відраховано зі складу студентів у зв`язку з закінченням терміну навчання (6 років) з успішним виконанням освітньо-професійної програми повної вищої медичної освіти за рівнем «Спеціаліст».
Відповідно до копії витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 396 від 17.05.2020р., з молодшим лейтенантом запасу ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 5 років; із зарахуванням з 01.09.2020р. слухачем штатного факультету підготовки військових лікарів Української військово-медичної академії тактичного рівня підготовки на денну форму навчання строком на 2 роки. 
18.05.2020р. Дніпровським державним медичним університетом Єрошенко А.О. видано направлення на інтернатуру за № 63 до КНП «Криворізька міська лікарня № 10» Криворізької міської ради з 01.08.2022р. 
Направленням на роботу № 63 від 18.05.2020р., відповідач направлений у розпорядження КНП «Криворізька міська лікарня № 10» Криворізької міської ради для роботі на посаді лікар-хірург, дата прибуття: 01.08.2020р. (а.с.15). 
Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 473 від 16.03.2021р. змінено тип та перейменовано Державний заклад «Дніпровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на Дніпровський державний медичний університет. 
Відповідно до довідки № 1194 від 07.11.2024р., виданої Військово-медичним клінічним центром Південного регіону, капітан медичної служби ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з 14.07.2023р. по теперішній час.
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 "Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням" (чинна на час укладення між сторонами угоди про підготовку фахівця з вищою освітою) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367.
Відповідно до зазначених вище нормативних актів випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зазначено, що "вирішуючи спори про стягнення коштів за навчання судам слід керуватися таким. Якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.
Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця.
На переконання Великої Палати Верховного Суду покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті, які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасних умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах" (пункти 66-68).
Зазначене узгоджується із правовими висновками, які містяться у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі № 607/9099/15-ц (провадження № 61-694св17), від 19 вересня 2018 року у справі № 607/3690/17 (провадження № 61-1116св17), від 31 жовтня 2018 року у справі № 607/3681/17-ц (провадження № 61-26840св18), від 15 травня 2019 року у справі № 598/760/17 (провадження № 61-14476св18), від 30 січня 2019 року у справі № 607/3682/17 (провадження № 61-32084св18), від 26 червня 2019 року у справі № 607/7122/17-ц (провадження № 61-27937св18).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові № 607/3693/17 від 26 січня 2021 року зазначила, що академічні стипендії, які сплачуються студентам закладів вищої освіти, належать до категорії витрат на навчання таких студентів, які за наявності на те підстав підлягають компенсації замовникові відповідного навчання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на осіб, які навчаються за спеціальністю медичного профілю.
Згідно з пунктом 4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1.
Відповідно до пункту 6 Порядку, згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою.
Випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням.
У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у пунктах 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (пункт 21 Порядку).
Згідно з Указом Президента України від 23.01.1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до Державного бюджету повну вартість навчання.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 року № 367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин. Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки.
Відповідно до п. 8.2. вказаного Порядку, за рік до закінчення навчання, не пізніше 01 серпня кожного року державні замовники відповідно до кількості замовлених спеціалістів, подають до Міністерства охорони здоров`я України і закладів освіти перелік конкретних місць працевлаштування та умов, які вони зобов`язуються створити випускникам наступного року (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії).
Керівництво вищих закладів освіти за рік до закінчення навчання пропонує випускникові посади відповідно до укладеної угоди з урахуванням конкретних місць працевлаштування надісланих державними замовниками. При цьому оформляється картка працевлаштування випускника (додаток 2) у двох примірниках. Перший примірник зберігається у вищому закладі освіти, другий - надсилається державному замовникові ( п. 8.3. Порядку).
Пунктом 10 Порядку визначено, що списки персонального працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III і IV рівнів акредитації в алфавітному порядку та протокол засідання державної комісії з працевлаштування випускників подаються на затвердження до Міністерства охорони здоров`я України відповідно до графіка.
Згідно з пунктом 11 Порядку державні замовники на підставі витягів із протоколів персонального працевлаштування випускників, що надсилає до них заклад освіти, не пізніш як за 1 місяць до випуску зобов`язані оформити направлення на роботу.
Пунктом 21 Порядку передбачено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням.
У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.
Випускник, призваний на строкову військову службу до Збройних Сил, після її закінчення зобов`язаний прибути на роботу за призначенням. Перебування у Збройних Силах зараховується до передбаченого угодою терміну роботи за призначенням. Це стосується також випускників, які проходять альтернативну (невійськову) службу (п.16 Порядку). 
У цій справі судом встановлено, що після відрахування 22.06.2020р. відповідача зі складу студентів у зв`язку із закінченням навчання ним 17.05.2020р. (ще до направлення на роботу 18.05.2020р.) укладено контракт про проходження військової служби в ЗСУ, яку він проходить дотепер, і цей термін зараховується до передбаченого угодою терміну роботи за призначенням відповідно п.16 Порядку.
Відтак підстави для стягнення з відповідача вартості навчання відсутні, а тому слід відмовити у задоволенні позову, а судові витрати залишити за позивачем. 
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 3, 12, 15, 16, 509, 525, 526, 610-612, 627-629, 901, 904 ЦК України, ст. 81, 141, 223, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ: 

Відмовити у задоволення позову Дніпровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання. – задовольнити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів. 

Суддя:            Д.О. Покопцева