справа № 757/7504/20 головуючий у суді І інстанції Ільєва Т.Г.
провадження № 22-ц/824/5789/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
04 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Надточий К.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської в місті Києві державної адміністрації, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ, державного реєстратора Баліна Павла Павловича, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним ордеру про заселення кімнати, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності, надання права постійного користування кімнатою, визнання ОСОБА_1 наймачем кімнати, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселення позивача,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:
визнати недійсним ордер від 27 грудня 2018 року № 121, виданий ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про заселення спірної кімнати, що виданий на підставі рішення Печерської в м. Києві ради;
визнати недійсним свідоцтво про право власності на 18/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , видане 03 червня 2021 року органом приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації;
скасувати запис про державну реєстрацію права власності від 19 липня 2021 року № 26654314 на 18/100 частин вказаної квартири за ОСОБА_4 ;
надати ОСОБА_1 право постійного користування кімнатою, загальною площею 28,3 кв.м., у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку, передбаченому статтею 54 ЖК УРСР, з метою поліпшення житлових умов та визнати її наймачем цієї кімнати;
зобов`язати Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти з нею договір найму зазначеного житлового приміщення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона разом з дочкою та сином проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 20 жовтня 2008 року вони набули право власності на 11/100 частин зазначеної квартири, шляхом реалізації в рівних частках права на приватизацію квартири (кімнати в квартирі спільного заселення). Вона разом із сім`єю перебуває на черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов, у Печерській районній в м. Києві державній адміністрації з 28 листопада 1996 року. Станом на 03 лютого 2020 року номер загальної черги - 905. У 2008 році у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , звільнилася окрема кімната. Керуючись положеннями статті 54 ЖК УРСР, вона з дочкою та сином виявили бажання отримати зазначену кімнату у користування. Інші мешканці та наймачі спільної квартири за адресою: АДРЕСА_1 надали згоду на її заселення до спірної кімнати та переселення її дочки. Будинок, у якому розташована зазначена квартира, знаходиться на балансі Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, до якої вона неодноразово зверталася з проханням надати спірну кімнату у користування. 05 лютого 2020 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація відмовила їй у наданні спірної кімнати у користування з тих підстав, що положення статті 54 ЖК УРСР поширюються на наймачів квартири, і не можуть застосовуватися до неї, оскільки вона вже була учасником приватизації та має право власності на кімнату у цій квартирі. Така відмова у наданні спірної кімнати у користування є протиправною, оскільки предметом спору є жиле приміщення, яке звільнилося у квартирі і повинно надаватися не в порядку розподілу житлового фонду, як це передбачено статтею 42 ЖК УРСР, а в порядку, передбаченому статтею 54 ЖК УРСР, оскільки у квартирі проживає ще два наймачі і кожен з них на нього претендує. В порушення вимог статті 54 ЖК УРСР ОСОБА_4. та ОСОБА_5 було видано ордер на вселення до спірного житлового приміщення та надалі незаконно зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на 18/100 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
У серпні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобов`язати відповідачів ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , усунути їй перешкоди в користуванні спірною кімнатою, яка належить їй на праві приватної власності, шляхом виселення відповідачів та вселення її до цієї кімнати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працює двірником Житлово-експлуатаційної дільниці «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та зареєстрована в кімнаті комунальної квартири житловою площею 28,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 листопада 2014 року № 601 було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» (далі - ТОВ «Підприємство «Київ») про включення до числа службових кімнати площею 28,3 кв.м. у загальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації
від 06 вересня 2016 року № 458 «Про внесення змін до розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва переданого до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації» кімната площею 28,3 кв.м. у загальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , передана до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та закріплена за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Надалі зазначена кімната була надана у її з чоловіком ОСОБА_5 користування на підставі ордера на право зайняття службового житлового приміщення від 27 грудня 2018 року № 121, виданого на підставі розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 грудня 2018 року № 740, як працівнику КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Вона неодноразово намагалася потрапити до наданої їй кімнати, однак кімната була зачинена. Вона не могла реалізувати своє право на проживання у цій кімнаті. У чергове вона здійснила спробу потрапити до спірної кімнати 05 лютого 2020 року в присутності представників КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», які встановили, що кімната зачинена стороннім ключем. Під час обстеження, її зустріли мешканка квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 із чоловіком, які повідомили, що кімната заселена її дочкою і віддавати кімнату вони не будуть.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року об`єднано цивільну справу № 757/7504/20-ц за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобов`язання надати ізольоване приміщення в квартирі, що звільнилося особі що має право на переважне отримання такого житла та цивільну справу № 757/33724/20-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, та присвоєно об`єднаній справі № 757/7504/20-ц.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселення позивача - задоволено.Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 кімнатою житловою площею 28,3 кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_4 до вказаної кімнати та передачі ОСОБА_4 ключів від кімнати. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважала рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 вимагає надати їй спірне житлове приміщення позачергово, порушивши таким чином права інших осіб загальної черги, оскільки предметом даного спору є жиле приміщення, яке звільнилося у квартирі і повинно надаватись не в порядку розподілу житлового фонду, як це передбачено ст. 42 ЖК України, а в порядку, передбаченому ст. 54 ЖК України. Наголошує, що ізольоване приміщення, яке звільнилося у комунальній квартирі, надається проживаючим у цій квартирі наймачам незалежно від їх перебування на квартирному обліку. При цьому, якщо в квартирі проживає декілька наймачів, що виявили бажання одержати таке приміщення, перевагою користується наймач, що потребує поліпшення житлових умов. ОСОБА_1 та члени її сім`ї в повній мірі не використали своє право на приватизацію державного житлового фонду та потребують поліпшення житлових умов. Також не погоджується з висновками суду в частині визнання позовних вимог ОСОБА_4 законними та обґрунтованими. Вказує, що ордер на житлове приміщення є дійсним протягом 30 днів і після закінчення цього строку він автоматично втрачає свою силу. З моменту отримання ордеру та по теперішній час ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жодного дня не проживали у спірній квартирі. Вперше ОСОБА_4 з`явилася у комунальній квартирі АДРЕСА_1 лише 14 грудня 2019 року. Крім того, вважає, що видача ордеру на вселення до спірної кімнати відбулася з порушенням вимог ст. 54 ЖК України, оскільки звільнене спільне приміщення не могло бути визнане службовим приміщенням.
Не погоджуючись рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, натомість в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Ордер на житлове приміщення є дійсним протягом 30 днів і після закінчення цього строку він втрачає свою силу. ОСОБА_4 не була заселена до спірної квартири протягом 30 днів, а тому виданий їй ордер втратив чинність. Разом з тим, в порушення вимог Положення про службові жилі приміщення, відмітка про прописку в паспорті ОСОБА_4 була вчинена лише через рік. Посилання ОСОБА_4 на те, що їй чинився опір з боку ОСОБА_1 , не знаходять свого підтвердження, адже зустріч між ними мала місце лише в грудні 2019 року, квітні 2020 року. Протягом 2018 року претензії з боку ОСОБА_4 до неї не пред`являлися та вони жодного разу особисто не зустрічались. Вважає, що суд першої інстанції помилково зобов`язав її матір ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні спірною кімнатою шляхом виселення та зобов`язання передати ключі від приміщення, адже ОСОБА_1 не є належним відповідачем і жодного відношення до цього приміщення не має. Наголошує на тому, що після виключення спірної житлової кімнати з числа службових приміщень, спірне приміщення повинно було надаватись не в порядку розподілу житлового фону як це передбачено ст. 42 ЖК України, а виключно в порядку, передбаченому ст. 54 ЖК України.
Інші учасники справи рішення суду не оскаржували.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 , державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Балін П.П. вказують, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2024  року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду  у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_3  задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2024  року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2024  рокуіз направленням матеріалів справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції у постанові від 26 листопада 2025 року виходив з того, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_3 , яка не була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, а тому суду апеляційної інстанції належало застосувати правило, встановлене пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, скасувати рішення суду першої інстанції з обов`язкових підстав та ухвалити власне судове рішення по суті спору, що відповідає висновку викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18. Зважаючи на наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду та направлення справи № 757/7504/20 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи в судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.
Частина 6 ст. 128 ЦПК України визначає, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Частина 13 ст. 128 ЦПК України визначає, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно - телекомунікаційну систему.
Відповідно до вимог ч. 1-5, ч. 9, ст. 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання, яке було призначено на 13 грудня 2023 року ОСОБА_3 не з`явилася, доказів про належне її повідомлення про дату та час розгляду справи матеріали не містять.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення по суті вимог позивача.
Ухвалюючи нове судове рішення у справі, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_4 слід задовольнити, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира спільного заселення), разом з дочкою та неповнолітнім сином. Вони є власниками 11/100 частки цієї квартири (кімната площею 27,5 кв.м.) на підставі свідоцтва про право власності на житло
від 20 жовтня 2008 року.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 (квартира спільного заселення), складається з 9 ізольованих кімнат, що складають одну квартиру.
У 2008 році у зазначеній квартирі звільнилася окрема кімната житловою площею 28,30 кв.м.
ОСОБА_1 разом з своєю сім`єю перебуває на черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов, у Печерській районній в м. Києві державній адміністрації з 28 листопада 1996 року, станом на 03 лютого 2020 року номер загальної черги - 905.
Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 листопада 2014 року № 601 житлова кімната житловою площею 28,30 кв.м. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 була включена до числа службових ТВО «Підприємство «Київ».
Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації
від 06 вересня 2016 року № 458, житлова кімната жилою площею 28,30 кв.м. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , перезакріплена за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».
Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації
від 17 грудня 2018 року № 740 затверджено рішення адміністрації та профспілкового комітету КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про надання службової кімнати житловою площею 28,30 кв.м. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , двірнику ЖЕД «Хрещатик» на родину з двох осіб, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На підставі вказаного розпорядження було видано ордер від 27 грудня 2018 року № 121.
Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 грудня 2019 року № 825 задоволено клопотання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про виключення із числа службових приміщень кімнати житловою площею 28,30 кв.м. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Надалі ОСОБА_4 здала ордер від 27 грудня 2018 року № 121 в житлово-експлуатаційну дільницю «Печерськжитло» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», на обслуговуванні якого перебуває будинок, в якому знаходиться спірна квартира.
Після здачі ордера ОСОБА_4 оформила особовий рахунок та уклала договори на отримання житлово-комунальних послуг.
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням надати спірну кімнату в користування їй та її родині.
Листом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у надані спірної кімнати - ізольованого приміщення, що звільнилося в квартирі, де проживають два та більше наймачі.
03 червня 2021 року органом приватизації державного житлового фонду Печерської районної в місті Києві державної адміністрації було прийнято рішення № 26 про видачу ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на 18/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким спірна кімната у квартирі спільного заселення приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Конституція України гарантує кожному право на житло, також вона закріплює, що людину можливо примусово позбавити житла лише на підставі закону за рішення суду.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Зазначеною нормою визначаються два основні принципи надання жилих приміщень у будинках громадського та державного житлового фонду. По-перше, жилі приміщення надаються громадянам, які постійно проживають у відповідному населеному пункті, якщо інше не встановлене законодавством, по-друге, жилі приміщення, як правило, надаються у вигляді однієї квартири на сім`ю.
Таким чином, за загальним правилом, сформульованим у статті 31 ЖК України, поліпшення житлових умов полягає в наданні житлового приміщення, як правило, у вигляді окремої квартири на сім ю. В основі даної норми - принцип забезпечення жилими приміщеннями кожної сім`ї.
Згідно частиною 1 статті 36 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районного, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Питання взяття на облік та зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, врегульовано у ЖК України та в Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470.
Статтею 36 ЖК України закріплений територіальний принцип квартирного обліку, який, як правило, здійснюється за місцем постійного проживання особи.
Відповідно до ч. 3 статті 43 ЖК України черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків).
Відповідно до Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень користування ними» затвердженого Постановою Ради міністрів УРСР від 04.02.1988 р. службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).
Положенням визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.
Відповідно до статті 119 ЖК України службові житлові приміщення можуть бути надані лише категоріям осіб, що визначені у відповідному Переліку, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37.
Для одержання службового жилого приміщення працівник подає заяву до адміністрації підприємства, установи, організації. До заяви додається довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.
Адміністрація підприємства, установи, організації, у віданні якої перебуває службове житло, приймає рішення про надання службового житла та направляє клопотання до виконавчого комітету відповідної ради, на території якої знаходиться жиле приміщення, про затвердження відповідного рішення адміністрації, (п. 9, 16 Положення).
Пунктом 6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затверджене постановою Ради Міністрів РСР «Про службові житлові приміщення» від 4 лютого 1988 р. №37, передбачено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні.
Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації затвердженого рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Особа, яка бажає приватизувати службове житло має подати звернення до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду, у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового.
У разі надання згоди підприємством, установою, організацію на виключення житла з числа службового, подається відповідне клопотання до виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Виконавчий комітет, в межах наданих повноважень, має право прийняти рішення про виключення певного житла із числа службового та повернути його до комунальної/державної власності.
Після цього стає можливим початок процедури приватизації житла з дотриманням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, що створюються державними органами виконавчої влади на місцях а саме: органами місцевого самоврядування.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішення відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир у власність громадян з доплатою, безоплатно чи компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 заявляє вимоги щодо житлової кімнати, жилою площею 28,30 м.кв. в квартирі АДРЕСА_1 , в якій вона є співвласником іншої кімнати, посилаючись на те, що вона мала бути надана у користування їй та членам її сім`ї, а не стороннім особам.
Разом з тим, розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 601 від 24 листопада 2014 році спірна житлова кімната, жилою площею 28,30 м.кв. в квартирі АДРЕСА_1 , була включена до числа службових ТВО «Київ».
Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2018 року № 740 було затверджено рішення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про надання службової кімнати житловою площею 28,3 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 , двірнику житлово-експлуатаційної дільниці «Хрещатик» КП «Керуюча компанія» ОСОБА_4., на підставі якого останній було видано ордер.
Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 825 від 18 грудня 2019 року було задоволено клопотання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового Фонду Печерського району м. Києва» № 432-5282 від 31 жовтня 2019 року №5282 від 31 жовтня 2019 року про виключення кімнати житловою площею 28.3 кв.м. в кв. АДРЕСА_1 , з числа службових, яке було подане до Печерської РДА в м. Києві на звернення ОСОБА_4 до адміністрації та профкому житлово-експлуатаційної дільниці «Хрещатик», де остання працює двірником, з метою в подальшому реалізації права на приватизацію вказаного житла.
03 червня 2021 року органом приватизації державного житлового фонду Печерської РДА в м. Києві було прийнято рішення № 26 про видачу ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на 18/100 чистини квартири АДРЕСА_1 , яка складає загальної площі 45.9 кв.м. та яким передбачено, що спірна квартира, приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що предметом даного спору є жиле приміщення, яке звільнилося у квартирі і повинно надаватись не в порядку розподілу житлового фонду, як це передбачено ст. 42 ЖК України, а в порядку, передбаченому ст. 54 ЖК України. 
Так, згідно зі статтею 54 ЖК України, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.
У статті 54 ЖК України визначено випадки, за наявності яких жиле приміщення (неізольоване чи ізольоване), що звільнилося у квартирі надається наймачеві суміжного приміщення.
Положення статті 54 ЖК України є чіткими та передбачуваними для суб`єктів права.
Згідно із статтею 54 ЖК України ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачів, надається наймачеві, який проживає в цій квартирі.
Оскільки позивач ОСОБА_1 не має статусу наймача, а є співвласником сусідньої кімнати, тому підстави для застосування положень статті 54 ЖК України відсутні.
Відповідний висновок щодо застосування статті 54 ЖК України викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 756/1220/16-ц.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог в частині надання їй права постійного користування кімнатою та визнання її наймачем кімнати, а відтак і вимоги про визнання недійсним ордеру про заселення до спірної кімнати, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію права власностітакож є безпідставними, оскільки є похідними від первісних, які ґрунтуються на порушенні прав позивача, які на її думку їй належать у відповідності до приписів ст. 54 ЖК України.
Щодо вимог позивача ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселення позивача, апеляційний суд виходить з наступного.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Одним з основних конституційних прав людини, відповідно до ст.41 Конституції України є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 є власником 18/100 квартири АДРЕСА_1 . З часу отримання ордеру вона неодноразово намагалась потрапити до кімнати, житловою площею 28,3 кв.м., яка знаходиться у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , проте ключі надані їй від спірної кімнати не підходили. Кімната була зачинена та зовні виглядало так ніби там хтось проживає і її право на проживання у вказаній кімнаті не було реалізоване.
ОСОБА_4 було здійснено спробу потрапити до вказаної кімнати 05 лютого 2020 року в присутності представників КП «Керуюча компанія» та під час обстеження зустріли мешканку квартири АДРЕСА_2 , сусідньої кімнати, загальною площею 27.5 кв.м. - ОСОБА_1 із чоловіком, які повідомили, що спірна кімната заселена та віддавати кімнату вони не будуть.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку доведеність факту вчинення ОСОБА_4 перешкод в користуванні належним її житловим приміщенням, а відтак і про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 , які направлені на захист її порушеного права власності на житло.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ОСОБА_4 сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з відповідачів у розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської в м. Києві державної адміністрації, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ державного реєстратора Баліна Павла Павловича, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним ордеру про заселення спірної кімнати, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності, надання права постійного користування кімнатою, визнання ОСОБА_1 наймачем кімнати відмовити.
Позов  ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселення позивача  задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 кімнатою житловою площею 28,3 кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_4 до вказаної кімнати та передачі  ОСОБА_4 ключів від кімнати.
Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 280,26 (двісті вісімдесят) гривень 26 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка також діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 560,52 (п`ятсот шістдесят) гривень 52 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.