ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/7469/24 пров. № А/857/11215/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Подлісна І.М.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення 21 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області) про:
визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.10.2024 №192650010499 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; 
зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 22.12.2023 відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 у справі №500/7469/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що довідкою відділу “Центр надання адміністративних послуг” Чортківської міської ради від 29.11.2023 №20-10/1386 підтверджено, що ОСОБА_1 був зареєстрований у періоди з 20.07.1990 по 13.10.2016 - АДРЕСА_1 , з 13.10.2016 по теперішній час - АДРЕСА_2 .
Окрім того, факт проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації з вересня 1984 року по червень 1988 року підтверджено актом про встановлення факту проживання від 03.01.2024.
Також у позивача наявне посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджує той факт, що з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01.01.1993 він постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 4 років.
Таким чином суд дійшов висновку, що оскільки Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та таке надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії, зокрема і на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Донецькій області, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зазначає, що наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Оскільки період проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 2 роки 5 місяців 12 днів, то позивач не має права на зниження пенсійного віку.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення, виданого Тернопільською обласною державною адміністрацією від 13.03.1993, є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4).
04.01.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яке своїм листом від 22.01.2024 №1900-0215-8/3453 повідомило його про прийняте рішення в порядку екстериторіальності ГУ ПФУ в Рівненській області від 11.01.2024 №192650010499, яким у призначенні пенсії було відмовлено за відсутністю роботи (проживання) позивача на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 менше 4 років, оскільки такий період є відсутнім.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі №500/2863/24, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 11.01.2024 №192650010499 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та прийняти рішення.
На виконання судового рішення у справі №500/2863/24 пенсійним органом повторно розглянуто заяву позивача та 24.09.2024 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії з тих підстав, що факт проживання (роботи) позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, не підтверджено. При цьому страховий стаж особи визначено 39 років 01 місяць 19 днів.
Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач повторно 09.10.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
За принципом екстериторіальності, рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.10.2024 №192650010499 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з підстав відсутності необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю. 
Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII).
Згідно із статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (пункт 4 частини 1 статті 11 Закону №796-XII).
Відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з пунктом 2 статі 55 Закону № 796-ХІІ особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01.01.1993.
Як слідує з матеріалів справи, пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з тих підстав, що станом на 01.01.1993 він не проживав (відпрацював) у зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки, оскільки документами не підтверджено такого факту проживання.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до посвідчення є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується посвідченням 4 категорії, виданим Тернопільською обласною державною адміністрацією 10.03.1993.
Як слідує з довідки відділу “Центр надання адміністративних послуг” Чортківської міської ради від 29.11.2023 №20-10/1386, згідно з даними будинкових книжок та поквартирних карток ОСОБА_1 був зареєстрований у періоди з 20.07.1990 по 13.10.2016 - АДРЕСА_1 , з 13.10.2016 по теперішній час - АДРЕСА_2 .
Також в матеріалах справи наявний акт про встановлення факту проживання від 03.01.2024, відповідно до якого за свідченнями сусідів ОСОБА_1 проживав за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації з вересня 1984 року по червень 1988 року.
Разом із тим, копією диплому серії НОМЕР_1 та відповідно до записів трудової книжки позивача підтверджено, що у період з 01.09.1984 по 29.06.1988 ОСОБА_1 навчався у Бережанському технікумі механізації та електрифікації сільського господарства.
Оскільки місто Бережани не віднесено до зони посиленого радіологічного контролю, то період навчання у Бережанському технікумі механізації та електрифікації сільського господарства підставно не враховано пенсійним органом до періоду проживання на території посиленого радіологічного контролю.
Окрім того, відповідно до записів у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 призваний на військову службу 30.06.1988 (по 27.06.1990) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційний суд критично оцінює акт про встановлення факту проживання, складений за показами сусідів, оскільки копією диплому та записами трудової книжки підтверджується, що у період з 01.09.1984 по 29.06.1988 позивач навчався у Бережанському технікумі механізації та електрифікації сільського господарства, що спростовує факт постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.
Щодо надання позивачем інших документів (зокрема, свідоцтва про укладення шлюбу, свідоцтва про народження дитини), які на його думку підтверджують факт його постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, то такі стосуються періоду після 01.01.1993.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника, що період фактичного проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю складає менше 4 років.
Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних доказів факту постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 19.09.2024 при розгляді справи №460/23707/22, від 02.10.2024 при розгляді справи № 500/551/23, від 11.11.2024 при розгляді справи № 460/19947/23 та від 16.12.2025 при розгляді справи № 460/6098/24, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі №500/7469/24 скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар