Справа № 204/188/26
Провадження № 3/204/266/26

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Безрук Т.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, стосовно: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя, 
УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 556028 від 31.12.2025, 31.12.2025 року о 20:55 у м. Дніпро по просп. Богдана Хмельницького, 36А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість шкіри. Від проходження огляду у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я водій відмовився, що зафіксовано на бодікамери. 
У судовому засіданні 21.01.2026 ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, та пояснив суду, що 31.12.2025 він дійсно керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_1 , виїжджав з авто мийки та забув увімкнути ближнє світло фар. Автомобіль зупинили працівники поліції. Один з поліцейських вказав, що у нього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та запропонував проїхати для проходження медичного огляду. Знаходячись на місці зупинки, він дійсно відмовився їхати з поліцейськими до лікарні, оскільки боявся, що його повезуть на ВЛК. У цей же день, ввечері він самостійно звернувся до медичного закладу, де пройшов медичний огляд, за результатами якого у стані, будь-якого сп`яніння не перебував. 
У дане судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази, долучені до справи, суд доходить таких висновків.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 2 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 3, 4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556028 від 31.12.2025 року працівниками поліції долучено: рапорт інспектора поліції; направлення для огляду водія; відеозапис з нагрудних камер поліцейських.
Так, з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення рапорту поліцейського вбачається, що 31 грудня 2025 року було зупинено транспортний засіб «Chevrolet Aveo», під керуванням водія ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість шкіри, та який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в передбаченому законом порядку.
Аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення слід зазначити, що він являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення, при цьому він має узгоджуватись із наявними в матеріалах справи доказами. Сам по собі протокол, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Слід зазначити, що рапорт працівників поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення певною особою такого адміністративного правопорушення.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а.
Отже, у даному випадку рапорт працівника поліції не може бути визнано допустимим доказом для підтвердження скоєння правопорушення особою за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім цього слід також зазначити, що у складеному протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було зазначено про незгоду з ним. 
Щодо долученого до матеріалів справи направлення на огляд водія само по собі доказом вини особи у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не є.
Аналізуючи вказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд зазначає, що вони не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів на підтвердження вини особи, оскільки складені уповноваженими службовими особами органу поліції, та суперечать долученому до матеріалів справи відеозапису, з дослідження якого судом встановлено наступне. 
Так, відповідно до дослідженого у судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейських встановлено, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення вимог ПДР, що було повідомлено водію та ним не заперечувалось. Далі працівником поліції повідомлено водію, що у нього виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: блідість обличчя. На вказане водій ОСОБА_1 пояснив, що така ознака є надуманою та необ`єктивною, він нічого не вживав. Вказав, що раніше був зупинений працівниками поліції, після чого він самостійно звернувся до медичного закладу для проходження огляду, за результатами якого був тверезий. Копію висновку лікаря пред`явив працівникам поліції. На місці ОСОБА_1 зазначив, що підстави для проходження ним медичного огляду відсутні, а також він не хоче, щоб працівники поліції відвезли його на ВЛК, у разі складання відносно нього протоколу за ст. 130 КУпАП, має намір самостійно звернутися до медичного закладу для проходження огляду. 
Проаналізувавши наведений доказ, слід вказати, що з нього не вбачається проведення працівниками поліції огляду ОСОБА_1 на предмет виявлення у нього ознак сп`яніння, оскільки працівники поліції обмежились лише повідомленням водія про те, що у нього виявлені такі ознаки. 
При цьому з самого початку, коли водію було вказано про наявність ознак сп`яніння, останній одразу заперечив вживання ним заборонених речовин, та перебування у стані сп`яніння. Під час спілкування з поліцейськими поводив себе адекватно, чітко відповідав на питання, висловлював свої заперечення. Отже, поведінка водія ОСОБА_1 цілком відповідала обстановці. Щодо вказаної у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки стану сп`яніння неприродна блідість шкіри,яка була повідомлена водію, слід вказати, що з дослідженого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що під час спілкування з працівниками поліції, у темну пору доби, коли водій перебував в салоні автомобіля, вказана ознака сп`яніння об`єктивно не підтверджена.
Отже, суд вважає, що посилання працівників поліції на те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння є недоведеним.
Окрім того, суд зазначає, що досліджені в судовому засіданні відеозапис, протокол про адміністративне правопорушення та рапорт інспектора поліції суперечать один одному в частині виявлених у водія ознак сп`яніння, а саме у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: неприродна блідість шкіри, на місці, згідно з відеозаписом водію озвучено ознаку сп`яніння: блідість обличчя, а згідно рапорту інспектора поліції ознакою сп`яніння, виявленою у водія вказано – неприродна блідість.
Щодо факту відмови водія від огляду на стан сп`яніння, слід вказати, що на місці зупинки водієм не було висловлено однозначної відмови від огляду на стан сп`яніння, оскільки водій неодноразово зазначав, що відсутні підстави для пред`явлення поліцейським вимоги про проходження ним огляду. Також водій зазначив, що має намір пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.
Таким чином, у судовому засіданні не встановлено факту керування водія ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.
Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Як вбачається з висновку КП «ДБКЛПД» ДОР від 03.01.2026 №275, 31.12.2025 (час огляду 22:10) ОСОБА_1 самостійно протягом двох годин пройшов огляд в медичному закладі, у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено. 
Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, оскільки відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Отже, приходжу до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 213,221,п.1ст.247,248, 249, 251, 252, 283, 284 КУпАП,  суддя, 

П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Чечелівський районний суд міста Дніпра.

Суддя           Т.В. Безрук