Справа № 560/5380/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

28 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не включення до довідки від 11.03.2025 надбавки за інтенсивність праці, яка є складовою заробітної плати державного службовця, виданої для ОСОБА_1 відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 823, за формою додатку 6; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області видати ОСОБА_1 довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і яка на дату виходу на пенсію не займає посади державної служби, за грудень 2023 року, та включити в довідку надбавку за інтенсивність праці, місячну премію та інші виплати, які є складовою нарахування та виплати заробітної плати державних службовців, за формою додатку 6 до Порядку № 622 в редакції постанови КМУ від 12.07.2024 № 823 (згідно з абзацом шостим пункту 4 цього Порядку).
Ухвалою від 08.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін – відмовити; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до позовної заяви, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Посилається на те, що вона працювала на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, у тому числі, в органах Пенсійного фонду України, має стаж державної служби понад 20 років, їй встановлено інвалідність II групи, а також що раніше судовими рішеннями їй було підтверджено право на пенсію державного службовця за статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.
Вказує, що 04.03.2025 звернулася до відповідача із заявою про надання довідок про складові заробітної плати за формами додатків 4 і 6 до Порядку № 622 для реалізації права на призначення пенсії державного службовця за віком.
Зазначає, що у відповідь ГУ ПФУ видало: довідку про посадовий оклад, надбавку за ранг і вислугу років (форма додатку 4), довідку про інші складові заробітної плати за грудень 2023 року (форма додатку 6).
Позивач вважає, що відповідач був зобов`язаний визначити і зазначити у довідці середній розмір надбавки за інтенсивність праці за грудень 2023 року, оскільки ця надбавка є складовою заробітної плати державних службовців і враховується при обчисленні пенсії державного службовця відповідно до пункту 4 Порядку № 622. 
Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позов не подав, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 
Позивач має стаж державної служби понад 20 років та загальний страховий стаж, достатній для реалізації права на пенсію державного службовця за статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII у поєднанні з пунктами 10, 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII. 
Це підтверджується поданими копіями трудової книжки та попередніми судовими рішеннями, які відповідач не спростував.
04.03.2025 позивач подала до відповідача заяву про видачу довідок за формами додатків 4 і 6 до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (тут і далі - Порядок № 622 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) для призначення пенсії державного службовця.
11.03.2025 відповідач видав: довідку № 40-Ф (форма додатку 4) – про посадовий оклад, ранг та вислугу років станом на 31.12.2023 року; довідку № 41-Ф (форма додатку 6) – про інші складові заробітної плати за грудень 2023 року.
Із довідки № 41-Ф вбачається, що у ній зазначено середній розмір місячної премії та інших виплат (матеріальної допомоги, премій за період понад місяць тощо) за грудень 2023 року, однак відсутні будь-які відомості щодо надбавки за інтенсивність праці: її середній розмір не обчислено й не відображено, і не зазначено, що така надбавка за відповідною посадою не встановлювалася.
Відповідач не подав до суду жодних документів, які б підтверджували, що у грудні 2023 року за відповідною (прирівняною) посадою державної служби в ГУ ПФУ надбавка за інтенсивність праці не встановлювалася або не виплачувалася (штатні розписи, накази про встановлення/скасування надбавки, розрахункові відомості тощо).
Суд встановлено, що у тексті позову ця довідка позначена позивачем як «№ 39-Ф від 11.03.2025». 
Водночас, із матеріалів справи вбачається, що фактично довідка про інші складові заробітної плати за формою додатку 6 має номер № 41-Ф від 11.03.2025, а довідка про оклад, ранг і вислугу – № 40-Ф від 11.03.2025. 
Отже, суд виходить з того, що позивач помилково зазначила номер довідки у позовній заяві. 
Позивач вважає, що відповідач був зобов`язаний визначити і зазначити у довідці середній розмір надбавки за інтенсивність праці за грудень 2023 року, оскільки ця надбавка є складовою заробітної плати державних службовців і враховується при обчисленні пенсії державного службовця відповідно до пункту 4 Порядку № 622. 
У матеріалах справи наявна копія листа ГУ ПФУ від 13.03.2025, у якому зазначено, що довідки видані з урахуванням Порядку № 622, Порядку, затвердженого наказом Міністерством соціальної політики України від 10.05.2017 № 750, та постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», проте конкретного обґрунтування відсутності надбавки за інтенсивність праці у грудні 2023 року за відповідною (прирівняною) посадою у листі не наведено.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулася до суду із цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Так, стаття 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (у редакції, яка застосовується до спірних правовідносин як спеціальна норма) визначає умови призначення пенсії державним службовцям, зокрема за наявності не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пункти 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (у чинній редакції) зберігають право на пенсію державного службовця за статтею 37 Закону № 3723-XII за особами, які станом на 01.05.2016 мають встановлений ним стаж державної служби.
Правові висновки щодо застосування зазначених норм викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18), де Верховний Суд підтвердив збереження права на пенсію державного службовця за ст. 37 Закону № 3723-XII за умови дотримання критеріїв, визначених перехідними положеннями Закону № 889-VIII.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджено, зокрема, Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі – Порядок № 622 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 823 «Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб» внесено зміни до Порядку № 622, які набрали чинності з дня опублікування та застосовуються з 01.01.2024 року.
Зокрема, Порядок № 622 доповнено пунктами 4-1, 4-2, а також уточнено пункт 4. 
Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах державної служби й на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі, встановлено особливий порядок визначення виплат для обчислення пенсії – зокрема, у середніх розмірах за місяць, що передує місяцю звернення, за відповідною (прирівняною) посадою.
Форми довідок, у тому числі довідки про інші складові заробітної плати (додаток 6), затверджені саме Порядком № 622 у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 823.
Абзац шостий пункту 4 Порядку № 622 (у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачає, що за бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах, визначених законодавством, таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. Середньомісячна сума зазначених виплат за місяць визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за місяць на фактичну чисельність державних службовців за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Пункт 5 Порядку № 622 (у тій же редакції) визначає, що довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу” та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) та актами, прийнятими на її виконання, врегульовано структуру заробітної плати державних службовців: посадовий оклад, доплати, надбавки (зокрема, за інтенсивність праці), премії тощо.
Із змісту зазначених вище нормативно-правових актів вбачається, що надбавка за інтенсивність праці є стимулюючою виплатою, яка встановлюється за рішенням керівника державного органу у межах фонду оплати праці, а отже, не є обов`язковою в тому сенсі, що не всі посади й не всі працівники мають її автоматично; проте, якщо така надбавка фактично встановлена й виплачується, вона входить до складу заробітної плати та враховується при обчисленні пенсії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18) роз`яснила, що: особи, які мають необхідний стаж державної служби й відповідають умовам пунктів 10, 12 розділу XI Закону № 889-VIII, зберігають право на пенсію державного службовця за статтею 37 Закону № 3723-XII; при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії враховуються усі види оплати праці, з яких сплачено відповідні внески.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.04.2025 у справі № 380/16112/23 (щодо переведення на пенсію державного службовця та ролі ПФУ у збиранні доказів) наголосив, що Пенсійний фонд України як професійний суб`єкт у сфері пенсійного забезпечення не може займати пасивну позицію, посилаючись на ненадання особою документів або формальні недоліки довідок, а зобов`язаний вживати заходів для з`ясування всіх обставин, у тому числі витребувати необхідні довідки та відомості з інших органів.
У низці судових рішень (зокрема, у справах № 826/17810/18 та № 9901/116/20) Верховний Суд також підтвердив, що адміністративний суд не підміняє собою суб`єкта владних повноважень і не вправі самостійно визначати конкретні розміри виплат чи приймати рішення у сфері дискреційних повноважень; повноваження суду полягають у перевірці відповідності рішень, дій чи бездіяльності закону та у разі виявлення порушень – зобов`язанні суб`єкта владних повноважень повторно вирішити питання з урахуванням правової оцінки суду.
Щодо оскаржуваної позивачем бездіяльності відповідача, то суд зазначає про таке. 
Формально ГУ ПФУ вчинило певні дії – видало позивачу довідки № 40-Ф та № 41-Ф.
Однак у частині визначення й відображення в довідці № 41-Ф середнього розміру надбавки за інтенсивність праці за грудень 2023 року відповідно до пункту 4 Порядку № 622 відповідач утримався від дії, яку був зобов`язаний вчинити у межах наданих повноважень.
Такий стан відповідає поняттю бездіяльності як невчинення суб`єктом владних повноважень дій, яких він був зобов`язаний вчинити на підставі закону за наявності реальної можливості.
Із приводу обов`язку відповідача визначити середній розмір надбавки за інтенсивність позивачу, то суд зазначає про таке. 
Позивач належить до кола осіб, які мають не менш як 20 років стажу державної служби, і на дату звернення не перебувають на державній службі. 
Тому при визначенні довідки за формою додатку 6 до Порядку № 622 до неї застосовуються норми пункту 4 та пункту 4-2 Порядку № 622 у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 823 (застосовуваній з 01.01.2024 року).
Положення абзацу шостого пункту 4 Порядку № 622 надає таким особам право вимагати, щоб розміри відповідних виплат (зокрема, надбавок, премій, інших виплат) були визначені у середніх розмірах за місяць, що передує місяцю звернення, за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі. 
Позивач це право реалізувала, прямо пославшись у заяві та позові на зазначену норму й форму довідки за додатком 6.
Отже, на відповідача покладався обов`язок: з`ясувати, які саме види виплат (у тому числі, надбавка за інтенсивність праці) фактично застосовувалися за відповідною (прирівняною) посадою в грудні 2023 року; обчислити їх середній розмір, виходячи з фактичних нарахувань; відобразити ці середні розміри в довідці за формою додатку 6.
Якщо ж та чи інша виплата (зокрема, надбавка за інтенсивність праці) за відповідною посадою не встановлювалася й не виплачувалася, відповідач мав належно це обґрунтувати та відобразити в довідці (наприклад, шляхом зазначення нульового значення або примітки).
Суд виходить з того, що позивач довела факт звернення із заявою, видання довідки № 41-Ф, відсутність у ній будь-якої інформації про надбавку за інтенсивність праці та наявність нормативного регулювання, яке вимагає визначення середніх розмірів усіх видів виплат.
Відповідач, натомість, не надав суду жодних доказів того, що: у грудні 2023 року надбавка за інтенсивність праці за відповідною (прирівняною) посадою не встановлювалася та не виплачувалася; або така надбавка встановлювалася, але з певних причин не підлягає врахуванню при визначенні заробітної плати для пенсії; і не пояснив, чому графу щодо надбавки за інтенсивність праці в довідці № 41-Ф залишено незаповненою.
З урахуванням частини другої статті 77 КАС України саме на відповідача покладався обов`язок довести правомірність своєї бездіяльності у спірних правовідносинах. 
Цей обов`язок відповідач не виконав.
Правова позиція Верховного Суду у справі № 380/16112/23 також підтверджує, що Пенсійний фонд України не може обмежуватися пасивною поведінкою та формально посилатися на недоліки документів, а повинен самостійно вживати заходів для здобуття інформації, необхідної для реалізації права особи на пенсійне забезпечення.
Отже, невжиття відповідачем заходів щодо з`ясування факту наявності/відсутності надбавки за інтенсивність праці й невідображення відповідних відомостей у довідці № 41-Ф слід визнати протиправною бездіяльністю.
Із приводу меж судового контролю та способу захисту прав позивача у цій справі, то суд зазначає про таке. 
Суд враховує, що: питання встановлення конкретних розмірів надбавок, премій та інших виплат належить до компетенції органу державної влади (відповідача) та пов`язане з оцінкою первинних бухгалтерських документів; суд, відповідно до сталої практики Верховного Суду, не вправі замінювати собою суб`єкта владних повноважень у здійсненні дискреційних повноважень, зокрема – не може самостійно визначити конкретний розмір надбавки за інтенсивність праці за відсутності первинних документів.
Тому вимога позивача зобов`язати включити надбавку за інтенсивність праці до довідки може бути задоволена лише в тій частині, в якій йдеться про зобов`язання відповідача повторно розглянути питання та визначити середній розмір такої надбавки (за її фактичної наявності) відповідно до вимог Порядку № 622, а не шляхом прямого нав`язування певного розміру виплати судом.
Що стосується місячної премії та інших виплат, то вони вже враховані у довідці № 41-Ф, й судом не встановлено, що їх визначено неправильно або не у відповідності до Порядку № 622. 
Тому в цій частині позовні вимоги фактично є безпредметними і задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене вище, суд за результатами розгляду справи прийшов до таких висновків.
Позивач належить до кола осіб, які, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII та пунктів 10, 12 розділу XI Закону № 889-VIII, мають право на призначення пенсії державного службовця, а відтак – на отримання довідок про заробітну плату за формами, затвердженими Порядком № 622.
Редакція Порядку № 622, станом на дату виникнення спірних правовідносин, підлягає застосуванню при визначенні середніх розмірів виплат за грудень 2023 року для цілей довідки за формою додатку 6.
Відповідач, видавши довідку № 41-Ф від 11.03.2025, не визначив і не відобразив у ній середній розмір надбавки за інтенсивність праці за грудень 2023 року, не надав суду доказів того, що така надбавка за відповідною (прирівняною) посадою не встановлювалася та не виплачувалася, і, таким чином, не довів правомірності своєї бездіяльності.
Бездіяльність відповідача, яка полягає у невчиненні дій щодо з`ясування обставин, пов`язаних із надбавкою за інтенсивність праці, та невідображенні відповідних відомостей у довідці № 41-Ф, є протиправною.
Разом із тим, суд не може підміняти собою відповідача й самостійно визначати конкретний розмір надбавки за інтенсивність праці або зобов`язувати включити до довідки конкретні суми; належним способом захисту є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та видати довідку з урахуванням правової оцінки суду, викладеній у рішенні суду у цій справі.
Вимоги в частині зобов`язання включити до довідки місячну премію та інші виплати не підлягають задоволенню, оскільки ці виплати вже зазначені в довідці, а їх неправильність судом не встановлена.
З огляду на викладене вище, позов підлягає частковому задоволенню.
Інші аргументи позивача не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів позивача, суд також зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні. 
Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про покладення обов`язку на відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення.
Виходячи із положень абз. 2 ч. 1 ст. 382 КАС України, суд вбачає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.01.2026 у справі № 560/53801/25 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подати до Хмельницького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.01.2026 у справі № 560/53801/25 протягом 30 днів з моменту отримання копії цього рішення.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295, 382, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яка полягає у невчиненні дій щодо визначення та відображення у довідці ОСОБА_1 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, складеній за формою додатка 6 до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, довідці від 11.03.2025 № 41-Ф, середнього розміру надбавки за інтенсивність праці за грудень 2023 року відповідно до пункту 4, пункту 4-2 та додатка 6 зазначеного Порядку.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.03.2025 про видачу довідок для призначення їй пенсії державного службовця та за результатами такого розгляду видати ОСОБА_1 довідку про інші складові заробітної плати за грудень 2023 року за формою додатка 6 до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, з урахуванням правової позиції суду, викладеній у цьому рішенні суду.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Встановити судовий контроль за виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.01.2026 у справі № 560/53801/25.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подати до Хмельницького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.01.2026 у справі № 560/53801/25 протягом 30 днів з моменту отримання копії цього рішення.
Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення повинен відповідати вимогам частини 2 та 3 статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Роз`яснити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що наслідком недодержання вимог частини 2 та 3 статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України при подачі звіту про виконання судового рішення є постановлення судом ухвали про відмову в його прийнятті.
Попередити Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що відповідно до ч. 3, 10 ст. 382-3 КАС України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до ч.3 ст. 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення. У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до ч.3 ст. 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надати до суду відомості про керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений