Номер провадження 2/754/102/25
Справа №754/7637/23
РІШЕННЯ 
Іменем України

15 жовтня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі: 
головуючого судді Буша Н.Д.
секретарів с/з Зануді І.А., Шклярській К.Ю., Головач О.О.,
Поліщук Д.В.,
за участю сторін:
представник позивача Стадник О.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути борг за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 72 008,17 грн., з яких 59 149,54 грн. - борг за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, 9 453,33 грн. - інфляційна складова, 3 405,29 грн. - 3% річних. 
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.11.2013 року між позивачем ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» та відповідачем ОСОБА_1 , який є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Несмашною О.С. за реєстровим №455, було укладено договір №16/13 на відшкодування експлуатаційних витрат.
Відповідно цього договору позивач забезпечує надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у будинку АДРЕСА_1 , а на споживача покладається забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, у останнього виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.04.2017 року по 30.04.2023 року, а саме:
-управління будинком у розмірі 56 392,43 грн.;
-вивезення побутових відходів у розмірі 1 431,89 грн.; 
-відшкодуваеея витрат на ремонт у розмірі 1 325,22 грн.
Загальна сума наданих житлово-комунальних послуг відповідачу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 за період з 01.04.2017 року по 30.04.2023 року становить 59 149,54 грн., а з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми (3 405,29 грн.) та інфляційної складової (9 453,33 грн.) загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за Договором №16/13 на відшкодування експлуатаційних витрат складає 72 008,17 грн. Вказану суму позивач просив стягнути з відповідача.
Ухвалою Деснянського районного суд міста Києва від 12.06.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
10.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому він просить суд відмовити в задоволені позовної заяви, обґрунтовуючи тим, що позивачем пропущені строки позовної давності.
10.07.2023 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про витребування доказів та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.
Ухвалою суду від 18.07.2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання та клопотання відповідача про витребування доказів задоволено.
21.07.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просять задовольнити позовну заяву. 
27.11.2024 року на адресу суду від позивача надійшли пояснення до позовної заяви.
08.04.2025 року на адресу суду від позивача надійшли пояснення щодо витрат на виконання комплексу робіт з санітарно-технічного обслуговування будинку з дорученням документів.
15.10.2025 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, просив в позові відмовити.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Відповідач в судовому засіданні не погоджувався з позовними вимогами та просив відмовити в задоволені позовної заяви.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Несмашною О.С. від 24.08.2013 року за реєстровим №455.
Відповідач в судовому засіданні зазначив, що квартира на даний час має статус житлового приміщення, але належних доказів не надав.
Відповідно до Розпорядження №658 від 20.08.2010 року Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації «Про закріплення організації, на яку покладається експлуатація і прийняття на баланс житлового будинку АДРЕСА_3 » та Розпорядження №265 від 04.03.2008 року Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації «Про присвоєння поштової адреси незвершеним будівництвом житловим будинкам» житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 передано на обслуговування та експлуатацію ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП».
01.11.2013 року між ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» та відповідачем укладено договір №16/13 на відшкодування експлуатаційних витрат.
Відповідно цього договору позивач виконує комплекс робіт по санітарно - технічному обслуговуванню будинку і прибудинкової території у АДРЕСА_1 , забезпечує вивіз побутових відходів та надає інші послуги з утримання будинку, а на відповідача покладається обов`язок сплачувати експлуатаційні витрати, пов`язані з проведенням комплексу робіт по санітарно-технічному обслуговуванню будинків і прибудинкової території.
Отже, ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП».
За приписами ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартири зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити оплату за комунальні послуги.
Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов`язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найм чи оренду квартири, комунальні та інші послуги.
Пунктом 3 п. п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, ОСОБА_1 , як власник приміщення АДРЕСА_1 та споживач житлово-комунальних послуг, зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отриманні комунальні послуги.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримував житлово-комунальні послуги з квітня 2017 року по квітень 2023 року, від яких він не відмовлявся.
Також, від відповідача не надходило жодного звернення на адресу позивача з відповідними заявами та необхідними документами, які б могли підтверджувати тимчасову відсутність споживача у приміщенні в спірний період. 
Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальних послуг, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦПК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Управитель зобов`язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів (пункт 4 частини другої статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник (споживач) зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
У рішенні Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 зроблено правовий висновок щодо застосування положень пункту 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносно відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг та роз`яснено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, він є незмінним.
Твердження відповідача щодо неукладеності договору №16/13 на відшкодування експлуатаційних витрат від 01.11.2013 року у зв`язку з відсутністю істотних умов договору не підтвердились в судовому засіданні, оскільки доказів недійсності договору чи його розірвання відповідачем суду не надавалось, а отже вказаний договір є дійсним і повинен виконуватись сторонами належним чином.
Що стосується посилань відповідача залиття його квартири, про що ним було подано термінове звернення від 09.10.2017 року на ім`я директора ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП», а також претензії з приводу неналежного утримання будинку та прибудинкової території від 22.09.2017 року, слід зазначити наступне.
Порядок оформлення претензій споживачів закріплений в ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Так, у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.
У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.
Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).
Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.
Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.
У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.
Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).
Водночас, відповідач жодних актів-претензій як того вимагає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не долучив, а отже доводи про те, що послуги позивачем не надавались чи були неналежної якості є безпідставним.
Відповідач також не скористався наданим законом правом звернутись до позивача із зустрічним позовом про неналежне виконання вказаного договору та відшкодування збитків, спричинених відсутністю ремонту даху внаслідок залиття квартири.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» свої зобов`язання виконує належним чином, надає послуги з управління будинком для забезпечення всіх мешканців будинку комунальними послугами.
Натомість, відповідач свої зобов`язання не виконує належним чином, не здійснює платежів за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим у відповідача за період з 01.04.2017 року по 30.04.2023 року виникла заборгованість, а саме:
-управління будинком у розмірі 56 392,43 грн.;
-вивезення побутових відходів у розмірі 1 431,89 грн.; 
-відшкодування витрат на ремонт у розмірі 1 325,22 грн.
Загальна сума наданих житлово-комунальних послуг відповідачу не житлового приміщення АДРЕСА_1 за період з 01.04.2017 року по 30.04.2023 року становить 59 149,54 грн.
Таким чином, з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми (3 405,29 грн.) та інфляційної складової (9 453,33 грн.) загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором №16/13 на відшкодування експлуатаційних витрат складає 72 008,17 грн.

У відзиві відповідач зазначив, що позивачем пропущені строки позовної давності в частині заявлених до стягнення сум та просив суд застосувати строки позовної давності.
Згідно ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252 - 255 Цивільного кодексу України. 
При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) зобовязання, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України). 
Частиною 5 ст. 251 Цивільного кодексу України визначено, що за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 
Формальне право на звернення позивача до суду за стягненням з власників квартир належних платежів настає після збігу передбаченого Договором строку для оплати (згідно пункту 4.1. Договору до десятого числа місяця, наступного за розрахунковим), тобто з одинадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим. 
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),строки,визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.
Позивач здійснює нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2023 року.
Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, то позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2017 року по квітень 2020 року не пропущений.
Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2020 року по квітень 2023 року, слід зазначити наступне.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє на цей час.
17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) 19.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Отже, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до квітня 2023 року трирічний строк позовної давності пропущений не був, оскільки на час подання позовної заяви в грудні 2023 року такий строк був продовжений Законом.
Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 342 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 141, 258-260, 263-265, 274-284, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» (код ЄДРПОУ 33739577) борг за спожиті житлово-комунальні послуги у загальному розмірі в розмірі 72 008,17 грн., з яких 59 149,54 грн. - борг за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, 9 453,33 грн. - інфляційна складова, 3 405,29 грн. - 3% річних, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 342 грн. 
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 31.10.2025 року

Суддя     Буша Н.Д.