ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  906/605/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О., 
представників учасників справи:
позивача - Попова Я. О.,
відповідача - Наумової А. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Антимонопольного комітету України
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року (колегія суддів Мельник О. В., Гудак А. В., Олексюк Г. Є.)

та касаційну скаргу Акціонерного товариства "Житомирські ласощі"
на рішення Господарського суду Житомирської області від 17 липня 2025 року (суддя Вельмакіна Т. М.) та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року

у справі за позовом Антимонопольного комітету України
до Акціонерного товариства "Житомирські ласощі"
про стягнення 2 030 125, 00 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.          Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1.          Антимонопольний комітет України (далі - АМК, Комітет, позивач) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Житомирські ласощі" (далі - АТ "Житомирські ласощі", відповідач) про стягнення 2 030 125, 00 грн пені, що була нарахована позивачем відповідачу у зв`язку з несплатою останнім у визначений абзацом 1 частини першої статті 56 Закону України від 11 січня 2001 року № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210-III) строк штрафу, накладеного рішенням Тимчасової адміністративної колегії АМК від 03 жовтня 2023 року № 48-р/тк (далі - Рішення АМК).

1.2.          Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що Рішення АМК було ним оскаржено до суду, а тому до набрання судовим рішенням у відповідній справі законної сили нарахування пені є протиправним; крім того безпідставні позовні вимоги АМК про нарахування та стягнення пені під час воєнного стану в Україні призводять до надмірного тиску та тягаря на суб`єкта господарювання.

2.          Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1.          Рішенням Господарського суду Житомирської області від 17 липня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з АТ "Житомирські ласощі" у дохід загального фонду Державного бюджету України 2 030 125, 00 грн пені. Стягнуто з АТ "Житомирські ласощі" на користь АМК 24 361, 50 грн витрат по сплаті судового збору.

2.1.1.          В обґрунтування ухваленого рішення суд, встановивши несплату відповідачем у визначений статтею 56 Закону № 2210-III строк штрафу, накладеного Рішенням АМК, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з АТ "Житомирські ласощі" пені у розмірі 2 030 125, 00 грн.

2.1.2.          При цьому суд першої інстанції вважав правильним розрахунок пені, здійснений АМК, та відхилив посилання АТ "Житомирські ласощі" на абзац другий статті 56 Закону № 2210-III, в якому зазначено, що двомісячний строк для сплати штрафу зупиняється на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Комітету, вказавши, що зазначену норму було прийнято після прийняття Рішення АМК, тому вона не підлягає застосуванню під час розгляду цієї справи.

2.1.3.          Щодо можливості застосування строку позовної давності суд вказав, що нарахування та стягнення пені у спірних правовідносинах має обов`язковий характер та не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій, відтак позовна давність не може застосовуватись у цій справі. 

2.1.4.          Також з посиланням на висновки Верховного Суду, зроблені у постановах від 13 лютого 2018 року у справі №910/20661/16, від 22 січня 2019 року у справі №915/304/18, від 16 червня 2022 року у справі №917/530/21 суд першої інстанції зазначив, що Закон № 2210-III не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування).

2.2.          Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року рішення суду першої інстанції змінено: позов задоволено частково, стягнуто з відповідача у дохід загального фонду Державного бюджету України 2 014 477, 50 грн пені; стягнуто з АТ "Житомирські ласощі" на користь АМК 24 173, 73 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. Також стягнуто з АМК на користь АТ "Житомирські Ласощі" судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 281, 66 грн.

2.2.1.          Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції в частині періодів нарахування пені. Зазначив, що правомірними періодами для нарахування пені за прострочення сплати штрафу є: з 17 лютого 2024 року по 07 березня 2024 року, з 25 червня 2024 року по 08 серпня 2024 року та з 09 серпня 2024 року по 11 серпня 2024 року.

2.2.2.          Апеляційний суд здійснив перерахунок розміру пені, яка підлягає до нарахування, що в сукупності становить 2 014 477, 50 грн: за період з 17 лютого 2024 року по 07 березня 2024 року (2 030 125 грн * 1,5%) * 20 днів = 609 037, 50 грн; за період з 25 червня 2024 року по 08 серпня 2024 року (2 030 125 грн * 1,5%) * 45 днів = 1 370 334, 38 грн; за період з 09 серпня 2024 року по 11 серпня 2024 року (780 125 грн (з врахуванням часткової оплати) * 1,5%) * 3 дні) = 35 105, 62 грн.

2.2.3.          При цьому апеляційний суд відхилив доводи апелянта щодо наявності підстав для зупинення строку нарахування пені на час оскарження рішення АМК, зазначив, що таке зупинення можливе лише на час розгляду справи чи її перегляду, як передбачено абзацом 3 частини п`ятої статті 56 Закону № 2210-III, тобто фактичного розгляду, не включаючи строк передачі матеріалів справи з суду першої інстанції до апеляційної інстанції, час знаходження їх у суді, коли такий розгляд чи перегляд не здійснювались. Суд апеляційної інстанції вважав, що до строку розгляду справи також не відносяться дати складення повних текстів рішення чи постанови, відтак нарахування пені зупиняється лише з моменту відкриття провадження у справі до моменту ухвалення рішення чи постанови у судах першої чи апеляційної інстанцій. У цих висновках суд спирався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4081/18, від 19 березня 2019 року у справі № 904/3536/18, від 16 квітня 2019 року у справі № 910/11550/18, від 31 жовтня 2019 року у справі №904/3778/18, від 22 січня 2019 року у справі №915/304/18, від 16 червня 2022 року у справі №917/530/21, від 06 серпня 2024 року у справі №914/3599/23).

2.2.4.          Крім того, апеляційний суд виснував про відсутність правових підстав для задоволення клопотань відповідача про зменшення пені та про застосування шестимісячного строку для нарахування неустойки і строків позовної давності, керуючись тими ж мотивами, що і суд першої інстанції.

3.          Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1.          Позивач та відповідач звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами.

3.2.          Позивач оскаржує постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року з підстав, визначених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, просить її скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

3.3.          Відповідач оскаржує рішення Господарського суду Житомирської області від 17 липня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року з підстав, визначених пунктами 2 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

4.          Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

4.1.          Ухвалою від 03 листопада 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі.

4.2.          Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.3.          Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5.          Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

5.1.           03 жовтня 2023 року прийнято Рішення АМК, яким визнано, що АТ "Житомирські ласощі" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону № 2210-III у вигляді неподання інформації АМК на вимогу Голови АМК - державного уповноваженого від 31 травня 2021 року №126-26.13./01-8081 у встановлений ним строк. За вищевказане порушення на відповідача накладено штраф у розмірі 2 030 125, 00 грн, який підлягав сплаті у двомісячний строк з дня отримання такого рішення.

5.2.           16 жовтня 2023 року позивач листом №126-26.13/30-23 направив відповідачу копію Рішення АМК, яке було отримано останнім 20 жовтня 2023 року (поштове повідомлення про вручення поштового відправлення №0303515924674).

5.3.          Відповідач оскаржив до суду Рішення АМК. Рішенням Господарського суду міста Києва від 31 січня 2024 року у справі № 910/18430/23, залишеним в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 червня 2024 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ "Житомирські ласощі" про визнання протиправним та скасування Рішення АМК.

5.4.          Оскільки штраф був сплачений відповідачем після закінчення двомісячного строку, а саме 09 серпня 2024 року (платіжні інструкції №5508 на суму 1 000 000,00 грн та №5511 на суму 250 000,00 грн) та 12 серпня 2024 року (платіжна інструкція №5518 на суму 780 125,00 грн), нарахував пеню за його прострочення у розмірі 2 030 125 грн та звернувся для її стягнення до суду.

5.5.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що перебіг строку для добровільної сплати штрафу розпочався 21 жовтня 2023 року та, згідно з частиною третьою статті 56 Закону № 2210-III закінчився 20 грудня 2023 року.

5.6.           09 серпня 2023 року було прийнято Закон України № 3295-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України" (набрав чинності 01 січня 2024 року), яким частину третю статті 56 Закону №2210-III викладено в новій реакції, зокрема додано абзац 2 щодо можливості зупинення двомісячного строку для сплати штрафу на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу АМК у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

5.7.          Розгляд справи №910/18430/23 розпочався Господарським судом міста Києва з моменту відкриття провадження - 05 грудня 2023 року та тривав до ухвалення рішення - 31 січня 2024 року.

5.8.          Суд першої інстанції вважав правильним розрахунок пені, здійснений АМК, а саме: 

- на суму 1 250 000, 00 грн - з 01 лютого 2024 року (наступний день після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення у справі №910/18430/23) по 07 березня 2024 року включно (день, який передував постановленню ухвали Північним апеляційним господарським судом про відкриття апеляційного провадження у справі №910/18430/23); з 25 червня 2024 року (наступний день після прийняття Північним апеляційним господарським судом постанови у справі №910/18430/23) по 08 серпня 2024 року включно (день, який передував даті сплати штрафу, накладеного Рішенням АМК відповідно до платіжних інструкцій від 09 серпня 2024 року);

- на суму 780 125, 00 грн - з 01 лютого 2024 року по 07 березня 2024 року включно; з 25 червня 2024 року по 11 серпня 2024 року включно (день, який передував даті сплати штрафу, накладеного Рішенням АМК відповідно до платіжної інструкції від 12 серпня 2024 року).

5.9.          Суд апеляційної інстанції, з урахуванням статті 58 Конституції України, поширив дію Закону № 3295-IX (який почав діяти з 01 січня 2024 року) на весь період розгляду справи №910/18430/23 Господарським судом міста Києва, починаючи з дати постановлення ухвали про відкриття провадження (05 грудня 2023 року).

У зв`язку із цим апеляційний господарський суд встановив, що з моменту початку перебігу строку на добровільну оплату штрафу (з 21 жовтня 2023 року) до його зупинення (до 05 грудня 2023 року) пройшло 45 днів (з наданого Законом № 2210-III двомісячного строку), тому протягом розгляду справи №910/18430/23 Господарським судом міста Києва з 05 грудня 2023 року до 31 січня 2024 року підстави для нарахування пені відсутні. З 01 лютого 2024 року строк для сплати штрафу, накладеного Рішенням АМК, відновився, і протягом наступних 16 днів (залишок днів з наданого Законом двомісячного строку) відповідач мав право добровільно його оплатити - до 16 лютого 2024 року включно. У зв`язку із закінченням двомісячного строку для добровільної оплати штрафу, позивач з 17 лютого 2024 року отримав право для нарахування пені за кожний день прострочення. Це право АМК міг реалізувати до 07 березня 2024 року включно, оскільки з 08 березня 2024 року до 24 червня 2024 року строк нарахування пені зупинився у зв`язку з переглядом рішення Господарського суду міста Києва від 31 січня 2024 року у справі № 910/18430/23 Північним апеляційним господарським судом. В подальшому, підстави для нарахування пені знову відновились з 25 червня 2024 року (наступний день після прийняття Північним апеляційним господарським судом постанови у справі №910/18430/23) і тривали до 11 серпня 2024 року включно (день, який передував даті повної сплати штрафу).

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6.          Доводи касаційної скарги позивача

6.1.          Підставами касаційного оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року у справі № 906/605/25 АМК визначив:

- пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначивши, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4081/18 щодо застосування статей 56, 60 Закону № 2210-III, відповідно до яких не передбачено переривання чи зупинення двомісячного строку, відведеного для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням органу АМК, а передбачено лише переривання строку для нарахування пені у зв`язку з оскарженням такого рішення до суду; у свою чергу, положеннями статті 60 Закону № 2210-III передбачено лише зупинення примусового виконання рішення органу АМК у разі його оскарження в двомісячний строк з дня одержання такого рішення, такий строк є присікальним і відновленню не підлягає, а Закон № 2210-III не містить положень щодо переривання або зупинення його перебігу;

- пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи на відсутність висновку Верховного Суду в подібних правовідносинах щодо неможливості ретроспективного застосування до спірних правовідносин абзацу другого частини третьої статті 56 Закону № 2210-III в редакції Закону № 3295-IX.

6.2.          Позивач наголошує, що відповідно до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3295-IX рішення органів Комітету, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, підлягають виконанню відповідно до законодавства, яке діяло на момент прийняття рішення. Це виключає можливість застосування абзацу 2 частини третьої статті 56 Закону № 2210-III в редакції, яка діє з 01 січня 2024 року, до правовідносин стосовно виконання Рішення АМК та порядку нарахування пені.

6.3.          Також АМК зауважує, що абзац 2 частини третьої статті 56 Закону № 2210-III в редакції, яка діє з 01 січня 2024 року, не регулює питання відповідальності, тому стаття 58 Конституції України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

7.          Доводи касаційної скарги відповідача

7.1.          Підставами касаційного оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 17 липня 2025 року та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року АТ "Житомирські ласощі" визначило:

- пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, обґрунтовуючи необхідність відступлення від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4081/18, від 19 березня 2019 року у справі № 904/3536/18, від 16 квітня 2019 року у справі № 910/11550/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 904/3778/18, від 22 січня 2019 року у справі № 915/304/18, від 16 червня 2022 року у справі № 917/530/21, від 06 серпня 2024 року у справі №914/3599/23 в частині тлумачення Закону № 2210-III без урахування принципу зворотної дії закону, що пом`якшує відповідальність (стаття 58 Конституції України);

- пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи на відсутність висновку Верховного Суду щодо того, з якого моменту відновлюється перебіг зупиненого двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного АМК, після судового оскарження в апеляційній інстанції: з дати проголошення скороченого рішення, чи з дати складення (оприлюднення / отримання) повного тексту постанови суду апеляційної інстанції.

7.2.          Відповідач зазначає, що нова редакція статті 56 Закону № 2210-ІІІ, яка замінила зупинення нарахування пені на зупинення строку виконання зобов`язання (сплати штрафу), є пом`якшенням відповідальності, тому вона має застосовуватися судами до спірних правовідносин з урахуванням частини першої статті 58 Конституції України та мати наслідком виключення всього періоду судового оскарження зі строку прострочення. 

7.3.          АТ "Житомирські ласощі" зауважує, що воно оскаржило Рішення АМК вчасно 01 грудня 2023 року, чим реалізувало своє конституційне право на судовий захист. Натомість АМК та суди нижчих інстанцій під час розрахунку прострочення неправомірно скоротили період зупинення строку, виключивши проміжки часу: 1) між ухваленням вступної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції 31 січня 2024 року та поданням апеляційної скарги 15 лютого 2024 року; 2) між оголошенням вступної та резолютивної частин рішення апеляційного суду (24 червня 2024 року) та отриманням повного тексту постанови (27 серпня 2024 року).

7.4.          Крім того, відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно порахував пеню, враховуючи, що її нарахування здійснювалося за різними періодами та на різні суми боргу (до 09 серпня 2024 року та з 10 серпня 2024 року на залишок).

7.5.          Також АТ "Житомирські ласощі" звертає увагу, що стягнення пені у розмірі, який що майже дорівнює сумі самого штрафу за період прострочення 81 та 84 дні свідчить про явну неспівмірність розміру санкції та наслідків правопорушення. Стягнення пені у розмірі 100% від суми основного зобов`язання за три місяці прострочення, протягом яких відповідач оскаржував Рішення АМК до суду, є надмірним фінансовим тягарем та не відповідає суті господарських відносин.

8.          Заперечення відповідача на касаційну скаргу позивача

8.1.          У відзиві на касаційну скаргу Комітету АТ "Житомирські ласощі" зазначає, що не погоджується з обґрунтуванням позивача стосовно незаконності постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року, просить касаційну скаргу АМК залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі скасувати з підстав, зазначених у касаційній скарзі АТ "Житомирські ласощі".

9.          Заперечення позивача на касаційну скаргу відповідача

9.1.          У відзиві на касаційну скаргу АТ "Житомирські ласощі" АМК просить залишити її без задоволення як необґрунтовану.

9.2.          Зазначає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 17 липня 2025 року у цій справі є обґрунтованим та ухваленим судом без порушення норм матеріального та процесуального права, за результатом всебічного та повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому підстав для його скасування відсутні.

9.3.          Натомість постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року АМК вважає незаконною з підстав, що наведені у його касаційній скарзі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10.          Джерела права

10.1.          Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 листопада 1993 року № 3659-XII "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659-XII) АМК є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

10.2.          До основних завдань АМК належить здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 3659-XII).

10.3.          В частині першій статті 5 Закону № 3659-XII унормовано, що АМК здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України № 2210-III, "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів, а щодо розгляду та вирішення справ про надання дозволів та висновків на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання - також з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру".

10.4.          За змістом статей 51, 52 Закону № 2210-III притягнення до відповідальності суб`єктів господарювання за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, шляхом накладення штрафу, належить до виключної компетенції АМК.

10.5.          Відповідно до частин третьої, п`ятої - сьомої статті 56 Закону № 2210-III (в редакції від 22 червня 2023 року) особа, на яку накладено штраф за рішенням органу АМК, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу АМК. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу АМК про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом АМК заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. За заявою особи, на яку накладено штраф, органи АМК своїм рішенням мають право відстрочити або розстрочити сплату накладеного ним штрафу. У разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи АМК стягують штраф та пеню в судовому порядку.

10.6.          Відповідно до частин третьої, п`ятої - сьомої статті 56 Закону № 2210-III (в редакції Закону № 3295-IX, чинній з 01 січня 2024 року) особа, на яку накладено штраф рішенням органу АМК, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу АМК зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу АМК, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням. Строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу АМК у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом АМК. Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу Антимонопольного комітету України. За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу АМК. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу АМК про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом АМК заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. За заявою особи, на яку накладено штраф, органи АМК своїм рішенням мають право відстрочити або розстрочити сплату накладеного ним штрафу (за умови надання такою особою письмової згоди з фактом вчинення порушення та розміром накладеного штрафу), але не більше ніж на 12 місяців. У разі несплати пені органи АМК стягують пеню в судовому порядку.

10.7.          При цьому згідно з абзацом першим пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3295-IX рішення органів АМК, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, підлягають виконанню відповідно до законодавства, яке діяло на момент прийняття рішення.

11.          Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

11.1.          Основним питанням, що підлягає вирішенню у цій справі, є питання застосування статті 56 Закону № 2210-III у відповідній редакції до спірних правовідносин сторін щодо правил нарахування позивачем відповідачу пені за несвоєчасну сплату штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

11.2.          Від вирішення вказаного питання напряму залежить прийняття або відхилення доводів касаційних скарг як позивача, так і відповідача, тому Верховний Суд у першу чергу визначає правила застосування Закону № 2210-III до спірних правовідносин.

11.3.          Так, Рішення АМК прийняте 03 жовтня 2023 року, тобто до набрання чинності Законом № 3295-IX. При цьому у самому Законі № 3295-IX міститься чітке та однозначне положення про те, що виконання рішень АМК, прийнятих до набрання чинності Законом 3295-IX, здійснюється за тими законодавчими правилами, що діяли на момент прийняття рішення.

11.4.          Отже, Верховний Суд вважає, що до спірних правовідносин сторін у цій справі має бути застосована редакція Закону № 2210-III від 22 червня 2023 року, що була чинною на момент прийняття Рішення АМК.

11.5.          При цьому доводи відповідача стосовно необхідності ретроспективного застосування Закону № 2210-III в редакції від 01 січня 2024 року до спірних правовідносин в силу положень частини першої статті 58 Конституції України Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

11.6.          Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

11.7.          Відповідно до частини третьої статті 56 в редакції Закону № 3295-IX особа, на яку накладено штраф рішенням органу АМК, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу АМК у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

11.8.          З наведених норм права вбачається, що зворотна дія в часі надається нормам, які пом`якшують (зменшують вид відповідальності на більш м`який або розмір такої відповідальності) або скасовують відповідальність особи. При цьому норма абзацу другого частини третьої статті 56 в редакції Закону № 3295-IX передбачає зупинення строку сплати штрафу на час судового розгляду справи про оскарження рішення позивача. Ця норма не містить правил про пом`якшення або скасування відповідальності особи.

11.9.          Також Верховний Суд враховує Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі №1-7/99 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України, в якому Конституційний Суд України вирішив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). При цьому в мотивувальній частині зазначеного рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України не поширюється на юридичних осіб (абзац третій пункт 3 зазначеного рішення).

11.10.          Виходячи з наведеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що норми частини третьої статті 56 Закону № 2210-III в редакції Закону № 3295-IX про те, що особа, на яку накладено штраф рішенням позивача, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання такого рішення, і цей строк зупиняється на час розгляду судом справи про оскарження зазначеного рішення, не мають зворотної дії в часі для відповідача (юридичної особи) відповідно до частини першої статті 58 Конституції України.

Оцінка доводів касаційної скарги позивача

11.11.          Позивач оскаржує постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року у цій справі з підстав, визначених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, при цьому доводи касаційної скарги АМК зводяться до необхідності застосування до спірних правовідносин положень Закону № 2210-III в редакції від 22 червня 2023 року, що було зроблено судом першої інстанції, та неправомірності застосування у цій справі Закону №2210-III в редакції від 01 січня 2024 року, що було зроблено судом апеляційної інстанції.

11.12.          З огляду на зроблені вище висновки стосовно застосування Закону № 2210-III у цій справі, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги АМК (з підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України) та вважає правильним правозастосування, здійснене в рішенні Господарського суду Житомирської області від 17 липня 2025 року.

Оцінка доводів касаційної скарги відповідача

11.13.          Відповідач оскаржує рішення Господарського суду Житомирської області від 17 липня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року у цій справі з підстав, визначених пунктами 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

11.14.          Зокрема, відповідач зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду щодо тлумачення Закону № 2210-III без урахування конституційного принципу зворотної дії закону (що наведені у постановах від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4081/18, від 19 березня 2019 року у справі № 904/3536/18, від 16 квітня 2019 року у справі № 910/11550/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 904/3778/18, від 22 січня 2019 року у справі № 915/304/18, від 16 червня 2022 року у справі № 917/530/21, від 06 серпня 2024 року у справі №914/3599/23), а також вважає, що для правильного вирішення цієї справи необхідним є формування висновку Верховного Суду щодо того, з якого моменту відновлюється перебіг зупиненого двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного АМК, після судового оскарження в апеляційній інстанції.

11.15.          Верховний Суд зазначає, що з огляду на викладені в пунктах 11.4 - 11.10 цієї постанови висновки про те, що норми частини третьої статті 56 в редакції Закону № 3295-IX не мають зворотної дії в часі для відповідача (юридичної особи) відповідно до частині першій статті 58 Конституції України, тому до спірних правовідносин сторін не застосовуються, є необґрунтованими аргументи скаржника про необхідність відступлення від зазначених висновків Верховного Суду щодо тлумачення Закону № 2210-III без урахування конституційного принципу зворотної дії в часі, а також необхідність формування висновку Верховного Суду щодо того, з якого моменту відновлюється перебіг зупиненого згідно з нормою частини третьої статті 56 в редакції Закону № 3295-IX двомісячного строку.

11.16.          Також, відповідач скаржиться, що суд апеляційної інстанції неправильно порахував пеню, враховуючи, що її нарахування здійснювалося за різними періодами та на різні суми боргу (до 09 серпня 2024 року та з 10 серпня 2024 року на залишок).

11.17.          Колегія суддів Верховного Суду цей аргумент касаційної скарги АТ "Житомирські ласощі" відхиляє з огляду на висновок про скасування постанови суду апеляційної інстанції.

11.18.          Також скаржник звертає увагу, що стягнення пені у розмірі, який майже дорівнює сумі самого штрафу за період прострочення 81 та 84 дні свідчить про явну неспівмірність розміру санкції та наслідків правопорушення. Стягнення пені у розмірі 100% від суми основного зобов`язання за три місяці прострочення, протягом яких відповідач оскаржував Рішення АМК до суду, є надмірним фінансовим тягарем та не відповідає суті господарських відносин.

11.19.          Аналізуючи наведені доводи, Верховний Суд наголошує, що у застосуванні абзаців третього - п'ятого частини п`ятої статті 56 Закону № 2210-ІІІ у спорах про стягнення пені у зв`язку з невиконанням рішень органів АМК існує стала та послідовна судова практика, викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 14 січня 2025 року у справі № 922/1181/24, від 05 грудня 2024 року у справі № 914/3789/23, від 23 травня 2024 року у справі № 909/932/23, від 16 червня 2022 року у справі № 917/530/21, від 23 січня 2020 року у справі № 910/4585/19, від 17 грудня 2019 року у справі № 910/1548/19, від 11 листопада 2019 року у справі № 911/9/19, від 31 жовтня 2019 року у справі № 904/3778/18, від 11 червня 2019 року у справі №910/9272/18, від 04 липня 2019 року у справі № 910/14288/18, від 22 січня 2019 року у справі № 915/304/18, від 19 березня 2019 року у справі № 904/3536/18, від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4081/18.

11.20.          Застосування наведених норм права у спірних правовідносинах сторін було здійснено судом першої інстанції у цій справі відповідно до вказаних висновків Верховного Суду.

11.21.          Отже відповідач мав можливість прогнозувати наслідки невчасної сплати ним штрафу, покладеного на нього Рішенням АМК. Ці наслідки чітко визначені як положеннями Закону № 2210-III так і судовою практикою щодо їх застосування. При цьому, зазначаючи про надмірний фінансовий тягар стягненням спірної пені, скаржник жодним чином не обґрунтовує цей аргумент, чому він вважає розмір пені, стягуваної відповідно до Закону № 2210-III, надмірним фінансовим тягарем.

11.22.          При цьому у застосуванні приписів статті 56 Закону № 2210-III (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 910/20661/16, від 22 січня 2019 року № 915/304/18, від 16 червня 2022 року у cправі № 917/530/21).

12.          Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

12.1.          Відповідно до статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, в тому числі: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

12.2.          Відповідно до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

12.3.          Враховуючи доводи касаційних скарг, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі позивача, отримали своє підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування постанови апеляційного господарського суду та залишення в силі рішення місцевого господарського суду у цій справі; доводи касаційної скарги відповідача не отримали свого підтвердження.

13.          Судові витрати

13.1.          З огляду на те що доводи касаційної скарги позивача визнані Верховним Судом обґрунтованими, а доводи касаційної скарги відповідача залишені без задоволення, керуючись нормами статті 129 ГПК України, Верховний Суд покладає на відповідача судовий збір, сплачений за подання касаційних скарг у цій справі.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 312, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити частково.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року скасувати. Рішення Господарського суду Житомирської області від 17 липня 2025 року у справі №906/605/25 залишити без змін.
3. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирські ласощі" залишити без задоволення.
4. Стягнути з Акціонерного товариства "Житомирські ласощі" (10003, Житомирська область, місто Житомир, вул. Покровська, будинок 67, ід. код 00382071) на користь Антимонопольного комітету України (03035, місто Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, будинок 45, ід. код 00032767) 48 723, 01 грн витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                          Ю. Л. Власов

Суддя                                                                                                         І. В. Булгакова

Суддя                                                                                               Т. М. Малашенкова