ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2544/26 Справа № 213/4931/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача адвоката Пантелєєва Олексія Васильовича, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Нестеренко О.М. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складання повного судового рішення -03.11.2025,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 через представника звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначено, що мати дитини тривалий час проживає за кордоном, не піклується про дочку, не утримує, нехтує своїми аліментними та батьківськими обов`язками, не відвідує та навіть не телефонує, щоб дізнатися про них.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано відсутністю підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав з огляду на ненадання беззаперечних доказів щодо злісного ухилення матері від участі у вихованні своєї доньки, свідомого нехтування нею своїми правами, що б свідчило про ухилення від виховання дочки. Суд встановив, що відповідачка бажає брати участь у вихованні доньки, вона є ініціатором дзвінків та спілкування з дитиною, надсилає кошти дитині та її утримання, заперечила проти позбавлення її батьківських прав.
Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вказує, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, під час проживання в Словаччині вона створила нестерпні умови для проживання дочки, вчиняла психологічне та фізичне насильство відносно дочки, залишала в небезпеці саму вдома в ночі, через що дитина самостійно повернулася до України та стала проживати разом із батьком. Дитина не бажає спілкуватись із матір`ю, суд безпідставно не врахував її думку та пояснення старшої дочки ОСОБА_4 .
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Пантелєєва О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника відповідачки адвоката адвоката Палішеву Н.О., яка заперечувала проти задоовлення апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.07.2012, виданим Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 620.
Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, однак перебували у фактичних шлюбних стосунках з 2010 до початку 2022 року.
Від попереднього шлюбу у відповідача є повнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.09.2006, виданим Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. ОСОБА_4 також проживала разом із позивачем та відповідачем, що останніми не оспорюється.
Відповідач разом із донькою ОСОБА_3 25.06.2022 виїхала до Словацької Республіки, де отримали тимчасові притулки з 27.06.2022 по 04.03.2025, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про надання/продовження перебування на території Словацької Республіки. 
У Словацькій Республіці відповідач має офіційне місце працевлаштування, що підтверджується відповідною копією трудового договору, а також місце проживання, що підтверджується відповідною копією договору оренди квартири.
У Словаччині малолітня ОСОБА_3 проживала до 04.03.2024 разом із відповідачем, де навчалась дистанційно.
Відповідно до характеристики на ОСОБА_5 , яка видана Криворізькою гімназією №73, в якій ОСОБА_3 навчалась з 01.09.2019-09.06.2024, зазначено, що мати дитини займалась вихованням доньки, відвідувала школу, систематично цікавилась навчанням ОСОБА_3 , брала активну участь у роботі батьківського комітету, підтримувала зв`язок з класним керівником.
На виконання ухвали суду, виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, надав рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Рішення мотивоване тим, що відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу, адже останній застосовується лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані суду допустимі і беззаперечні докази винної поведінки та злісного свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про ухилення від виховання дочки і, як наслідок, необхідність у зв`язку з цим застосовувати щодо матері неповнолітньої такий крайній захід як позбавлення батьківських прав.
Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19, від 06.05.2020 у справі № 641/2867/17-ц.
Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь яких доказів наявності виключних обставин, які б давали підстави для позбавлення батьківських справ відповідача суду не надано.
Окрім того, матеріали справи не містять даних про порушення відповідачкою громадського порядку, зловживання спиртними та (або) наркотичними засобами, негативну характеристику її особистих якостей та способу життя. 
Не наведено і доказів вчинення психологічного чи фізичного насильства матір`ю відносно дочки ОСОБА_3 , про що зазначено в апеляційній скарзі.
Непоноінолітня дитина сторін, яка зараз перебуває у вразливому підлітковому віці, на даний час налаштована неприязно і вкрай негативно відносно матері, відчуває образу від поведінки останньої під час їх спільного проживання на кордоном. 
Але жодних доказів вчинення психологічного чи фізичного насильства матір`ю відносно дочки ОСОБА_3 , про що зазначено в апеляційній скарзі, судом не здобуто.
Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини по справі та визначившись з характерами спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для позбавленням відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав з підстав, визначених ч.1 ст. 164 СК України.
Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять вказівки на обставини, які б доводили їх помилковість.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_6 як мати не відвідує Україну, не бачиться з дочкою, не цікавиться її життям, участі у її вихованні не бере, не є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав, така вимога позивача на даний момент є передчасною та такою, що не відповідає інтересам дитини.
Беззаперечних доказів щодо наявності в діях відповідача винної поведінки у формі самоусунення від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків матеріали справи не містять, про що вірно вказав суд першої інстанції в своєму рішенні.
Підстав для здійснення апеляційним судом власної переоцінки зібраних по справі доказів - колегія суддів не вбачає.
На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини. Місцевий суд правильно виходив з того, що відповідно до положень ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Також, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу представника позивача адвоката Пантелєєва Олексія Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення скалдено 28 січня 2026 року.

Головуючий
Судді