ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 р. м. Чернівці Справа №600/3163/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 котра полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з прибуттям до нового місця несення служби до іншого населеного пункту;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення встановлених на 19.11.2024. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) від 18.11.2024 № 355 (по стройовій частині) його було виключено зі списків особового складу частини та направлено до нового місяця проходження військової служби з 18.11.2024. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 19.11.2024 № 373 (по стройовій частині) його було зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Позивач вважає, що у зв`язку з прибуттям до нового місця несення служби до іншого населеного пункту він має право на отримання підйомної допомоги, а тому звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що пунктом 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначено, що з службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. З огляду на викладене вище солдат звертається із рапортом на власного безпосереднього керівника, тобто на командира відділення. Якщо питання порушене в рапорті солдата не може вирішити командир відділення то командир відділення звертається до власного безпосереднього керівника, а саме командира взводу, та надає поданий солдатом рапорт із зазначенням власної резолюції про підтримання чи не підтримання порушеного солдатом питання. Вказував, що відповідно до п. 13 Порядку 45 виплата підйомної допомоги та добових здійснюється, якщо звернення щодо їх отримання надійшли протягом трьох років із дня виникнення права на їх отримання. Проте, відповідач, наголошував на тому, що позивач не подавав рапорт про виплату йому підйомної допомоги у зв`язку з прибуттям до нового місця несення служби до іншого населеного пункту, а також з цим питанням не звертався в іншій формі (заяві), тим самим позбавив відповідача можливості розглянути питання та за результатом розгляду вчинити дії.
Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.
Як вбачається із змісту позовної заяви, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №203 від 10.06.2025 року позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) від 18.11.2024 №355 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу частини та направлено до нового місяця проходження військової служби з 18.11.2024.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 19.11.2024 №373 (по стройовій частині) позивача було зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Не погоджуючись із бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати підйомної допомоги у зв`язку з прибуттям до нового місця несення служби до іншого населеного пункту, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» врегульовується продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців
Частиною 1 цієї статті передбачено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується:
1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;
2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затверджено Наказом Міністерства оборони України № 45 від 05.02.2018 року (надалі Порядок №45).
Пунктом 1 Порядку №45 передбачено, що у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби; добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїхав разом з ним.
Відповідно до п. 2 Порядку №45, право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду.
Розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Згідно з п.3 Порядку №45 виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.
У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини).
Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні відповідного командира, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та вступу до виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті.
Відповідно до п. 9 Порядку № 45 виплата добових здійснюється за кожний день перебування в дорозі військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, які переїхали на нове місце служби військовослужбовця, за умови надання проїзних документів. День вибуття та день прибуття рахуються як дві доби. Якщо проїзних документів немає, добові виплачуються з розрахунку за одну добу переїзду.
Відповідно п. 5 Порядку №45 підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та їх сімей. Військовослужбовці, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт, мають право на виплату їм підйомної допомоги після прибуття до місця дислокації, яка виплачується їм за новим місцем військової служби.
Підставою для її виплати є, зокрема, переїзд до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду під час проходження військової служби.
Пунктом 12 Порядку №45 передбачено, що наказ про виплату підйомної допомоги та добових на військовослужбовця та членів його сім`ї готується службою персоналу військової частини.
Відповідно до п. 13 Порядку №45, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється, якщо звернення щодо їх отримання надійшли протягом трьох років із дня виникнення права на їх отримання.
У відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на п. 13 Порядку №45, зазначив, що позивач не отримав підйомної допомоги, оскільки не звертався із рапортом про виплату такої допомоги. Разом з тим, жодних заперечень щодо наявності у позивача права на отримання підйомної допомоги відзив на позовну заяву не містить.
Аналізуючи вищезазначені положення Порядку №45, суд приходить до висновку, що у ньому диференційовано порядок отримання підйомної допомоги та добових військовослужбовцями та порядок отримання підйомної допомоги та добових на членів сім`ї військовослужбовця, які переїжджають з ним на нове місце військової служби.
При цьому, суд зауважує, що отримання підйомної допомоги та добових військовослужбовцем не залежить від факту подання ним рапорту. Подання військовослужбовцем рапорту необхідне лише при здійсненні обчислення розміру підйомної допомоги для членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
При цьому для позивача, як для військовослужбовця, який переїхав на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду, право на отримання підйомної допомоги виникло з дати прийняття ним посади та справ, тобто з 19.11.2024 року, як про це зазначено позивачем у позовній заяві.
Суд звертає увагу на те, що п. 13 Порядку №45 не конкретизовано, що звернення за підйомною допомогою повинно здійснюватись шляхом надання рапорту, так як і не конкретизовано чи таке звернення щодо виплати підйомної допомоги та добових стосується самого військовослужбовця чи виплати підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця.
Зважаючи на те, що підставою для виплати підйомної допомоги є, зокрема, переїзд до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду під час проходження військової служби, то суд приходить до висновку про наявність у позивача права на виплату такої допомоги.
Проте, доказів виплати позивачу підйомної допомоги відповідно до вимог законодавства, відповідачем не надано.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність щодо не виплати підйомної допомоги, тому належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт.
Стосовно зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення встановлених на 19.11.2024, то така вимога є необгрунтованою та безпідставною, оскільки жодного обгрунтування стосовно вказаної вимоги позовна заява не містить, а тому суд не вбачає підстав для її задоволення.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Стосовно розподілу судових витрат.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 підйомну допомогу, у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт.
4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя І.В. Маренич