Справа № 576/1185/25
Провадження № 2/576/20/26

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області
суддя	Усенко Л.М.	
секретар судового засідання	Бірюк О.І.	
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу	№ 576/1185/25	
за позовом	ОСОБА_1 	
до 	ОСОБА_2 	
  	Глухівської міської ради	
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору	Глухівська державна нотаріальна контора	
про	визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування 	
учасники справи та представники:	не з`явились	

ВСТАНОВИВ:
27.05.2025 ОСОБА_1 через представника адвоката Супруна Д.В. звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на 16/25 житлового будинку, що від загальної площі становить 71,1 м2, з яких житлової - 45,5 м2, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що батько позивача ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності з 1985 року володів житловим будинком АДРЕСА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов зазначений житловий будинок та право постійного користування земельною ділянкою. 28.10.1998 Глухівською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 171.
Позивач не прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно не проживав з ним на момент відкриття спадщини, яку прийняла його мати та дружина батька ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 . У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім`я. Однак, йому було відмовлено, оскільки ОСОБА_4 помер, а за життя ОСОБА_3 не зверталась за отриманням свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.
Співвласником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , у якого виникло право власності за договором дарування. 
Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області Колодяжного А.О. від 03.06.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив.
Ухвалою суду від 01.10.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Глухівську міську раду, запропоновано відповідачу надати відзив.
24.10.2025 Глухівська міська рада направила до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника, проти задоволення позову не заперечує (а.с.121).
Від третьої особи надійшли письмові пояснення, у яких повідомляється про відсутність заперечень проти позову (а.с. 78).
Ухвалою від 04.11.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 23.12.2025 справу передано на розгляд судді Усенко Л.М.
З урахуванням обставин справи та у зв`язку зі зміною складу суду, на підставі ч. 12 ст. 33 ЦПК України суд ухвалив рішення про повторне проведення підготовчого провадження.
Учасники справи в судове засідання не з`явились.
12.01.2026 від позивача через канцелярію суду надійшла письмова, у якій він просить розглянути справу без його участі, від позовних вимог до ОСОБА_2 відмовляється, про наслідки відмови від позову обізнаний, також повідомив, що він єдиний спадкоємець батьків, всі інші члени родини померли до смерті його матері.
Глухівська міська рада направилатакож просить розглянути справу без участі її представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 30.01.1955 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11).
Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_4 помер (а.с. 13). 
Згідно довідки відділу ЦНАП Глухівської міської ради у період з 08.04.1978 по 18.08.1993 ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 17).
За життя ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке видане 26.09.1985 виконавчим комітетом Глухівської міської ради народних депутатів, володів 16/25 частинами житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Глухівської міської ради народних депутатів № 317 від 08.08.1985 замість договору дарування, посвідченого Шосткинською державною нотаріальною конторою 26.09.1963 № 3948 у зв`язку із будівництвом житлової прибудови (а.с. 190). Вказані 6/25 житлового будинку зареєстровано Глухівським МБТІ на праві особистої власності за ОСОБА_4 (а.с. 20).
Рішенням виконавчого комітету Глухівської міської Ради народних депутатів від 21.04.1988 № 87 «Про впорядкування нумерації будівель міста» будинок по АДРЕСА_3 перенумерований на АДРЕСА_4 (а.с. 22).
Рішенням виконавчого комітету Глухівської міської Ради народних депутатів від 31.01.1994 № 14 передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_5 (а.с. 21). 
Після його смерті Глухівською міською державною нотаріальною конторою 28.10.1998 заведена спадкова справа (а.с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 (а.с. 15). 
Згідно довідки відділу ЦНАП Глухівської міської ради у період з 20.10.1992 по 15.06.2004 ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 18).
Разом із цим, у довідці виконавчого комітету Глухівської міської ради від 16.07.2003 вказано, що ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_1 одна, чоловік - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , похорон чоловіка здійснила за власний рахунок. За вказаною адресою спільно з чоловіком проживала з 30.01.1955 постійно (а.с. 131). 
14.07.2004 позивач звернувся до Глухівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , також просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 24).
У цей же день Глухівською міською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа (а.с. 16).
Листом від 21.01.2025 державний нотаріус Липоводолинської державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Глухівської державної нотаріальної контори Симаненко Т. повідомила позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім`я неможливо у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 помер, а за життя ОСОБА_3 не зверталась за отриманням свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Рекомендувала звернутися до суду (а.с. 23). 
Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих норм права на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому правовідносини, що виникли у зв`язку із його смертю, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.
Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524 ЦК УРСР).
Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР).
Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно з ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Мати позивача ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_4 , а тому визнається такою, що прийняла спадщину, у тому числі спірні 16/25 житлового будинку АДРЕСА_1 , які первинно належали померлому ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Шосткинською державною нотаріальною конторою 26.09.1963 № 3948.
В свою чергу позивач стверджує, що спадщину після смерті батька не приймав.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , а тому правовідносини, що виникли у зв`язку із її смертю, регулюються нормами Цивільного кодексу України.
В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
У статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За змістом статі 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Судом встановлено, що у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
За змістом статей 316, 317, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.
Верховний Суд в своїй постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 вказав, що до 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрацію права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася у Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Якщо документи містять одну з наступних відміток: штамп БТІ або відмітку БТІ, чи є витяг з реєстру БТІ, тоді документи вважаються належним чином оформлені, а право власності зареєстроване до 2013 року в старому реєстрі прав власності на нерухоме майно і відповідно, держава визнає право власності на таке майно. Такі документи є дійсними.
Тобто, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.
Відповідно до Порядку реєстрації прав власності, який діяв до 2013 року, реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інші приміщення, будівлі та споруди проводилася в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснювалась реєстраторами заснованих відповідними органам місцевого самоврядування комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації (БТІ) за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна.
Державна реєстрація здійснювалась на підставі правовстановлювальних документів, зокрема: договорів, за яким відповідно до законодавства передбачається перехід права власності; виданих нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування; свідоцтва про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень державного та комунального житлового фонду; рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна тощо.
Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав, реєстратор БТІ вносив записи до відповідного розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно, після чого видавав у паперовому вигляді витяг про державну реєстрацію прав, який є невід`ємною частиною правовстановлювального документа, а у разі проведення державної реєстрації права на нерухоме майно на правовстановлювальному документі також робив відмітку (штамп) про державну реєстрацію.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, для підтвердження свого права, яке виникло до 01.01.2013, якщо власники зазначених об`єктів нерухомого майна мають документи, що містять одну з наступних відміток: штамп БТІ або відмітку БТІ, чи є витяг з реєстру БТІ, такі документи вважаються належним чином оформлені, а право власності зареєстроване до 2013 року в старому реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 володів спірним зараз житловим будинком на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке видане 26.09.1985 виконавчим комітетом Глухівської міської ради народних депутатів. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Глухівської міської ради народних депутатів № 317 від 08.08.1985 замість договору дарування, посвідченого Шосткинською державною нотаріальною конторою 26.09.1963 № 3948 у зв`язку із будівництвом житлової прибудови.
У довідці КП «Глухівське БТІ» від 29.10.2024 вказано, що за ОСОБА_4 зареєстровано 16/25 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_6 , реєстр № 1823, кн. 34 (а.с. 26).
Згідно з технічним паспортом на спірний будинок у власності ОСОБА_4 перебувають 16/25 частин, до яких входять: коридор 3 площею 6,8 кв.м, житлова кімната 4 площею 9,9 кв.м, житлова кімната 5 площею 7,2 кв.м, кухня 6 площею 7,4 кв.м, веранда І площею 6,8 кв.м, санвузол ІІ площею 4,6 кв.м, житлова кімната 7 площею 18,8 кв.м та житлова кімната 8 площею 9,6 кв.м. Загальна площа 71,1 кв.м, з яких житлова площа 45,5 кв.м, допоміжна площа 14,2 кв.м, літні, неопалювальні приміщення 11,4 кв.м. Будинок побудований у 1954 році (а.с. 37-40). 
З огляду на зазначене, враховуючи, що спірний житловий будинок належним чином зареєстрований за законодавством, що діяло до 2013 року, перебував у приватній власності батька позивача, після смерті якого мати позивача прийняла спадщину та стала її одноосібним власником, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог до Глухівської міської ради.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Позивач звернувся до суду із письмовою заявою про відмову від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , повідомивши, що обізнаний з наслідками вказаної процесуальної дії. Суд не вбачає підстав не прийняти відмову від позову, а тому в цій частині провадження підлягає закриттю. 
Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.
Керуючись статтями статтями 4, 12-13, 19, 81, 200, 206, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на 16/25 житлового будинку загальною площею 71,1 кв.м, житлова площа 45,5 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .
В решті позову провадження у справі закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 12 січня 2026 року.

Суддя         Усенко Л.М.