Справа № 420/30085/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просить: 
- Визнати протиправними дії Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема механізована бригада) та Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 1 млн. гривень, виплата якої передбачена Постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153; 
- Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 1 млн. гривень, виплата якої передбачена Постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що уклав контракт та проходив службу за контрактом під час дії воєнного стану, брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить більше шести місяців станом на дату набрання чинності вищевказаною Постановою № 153 (Довідка від 26.05.2025 р. про участь у бойових діях ОСОБА_1 додається), - тому ОСОБА_1 вважає свою службу такою, що підпадає під дію Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та має право на одноразову грошову допомога у розмірі 1 млн. гривень. Однак, до сьогодні вищевказаної одноразової грошової допомоги він так і не отримував.
Ухвалою від 08.09.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 29.01.2025 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів – відмовлено. 
23.09.2025 року від представника відповідача Міністерства оборони України надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем, та саме військова частина НОМЕР_1 виступає єдиним відповідачем та суб`єктом спірних правовідносин із виплати грошового забезпечення, в т.ч. одноразових виплат при вступі на військову службу військовослужбовцям частини. Позивачем не зазначено в позовній заяві та не надано жодних доказів, що між позивачем та Міністерством оборони України на час звернення до суду існує спір, пов`язаний із виплатою 1 млн грн згідно постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 старшому сержанту військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1 зазначає, що він звертався із зверненням від 28.07.2025 до військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 1 млн грн та отримав відповідь № 0666/35/10173 від 15.08.2025 р., підписану командиром військової частини НОМЕР_1 , в якій вказано, що ОСОБА_1 не підпадає під критерії отримання одноразової грошової винагороди. Відтак у матеріалах справи не наведені та не підтверджені обставини протиправності дій Міністерства оборони України відносно позивача, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та незаконними.
01.10.2025 року представником позивача до суду надано відповідь на відзив Міністерства оборони України, в якому зазначено, що 05.03.2022 р. старший сержант ОСОБА_1 уклав контракт із Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного генерал-лейтенантом ОСОБА_2 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського ти старшинського складу. Тобто, взаємовідносини публічно-правового характеру виникли у Позивача саме із Відповідачем – МОУ. Також, МОУ є головним розпорядником коштів та органом публічної влади, який відповідає за конкретний розмір одноразової грошової допомоги після укладення контракту із позивачем та порядок її виплати. Тобто МОУ, є належним Відповідачем по цій справі.
01.10.2025 року від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України № 999/уд від 20.02.2025 право на Винагороду мають виключно особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які до набрання чинності Постановою (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі – військовослужбовці) строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025. Відповідно до запису у військовому квитку серії НОМЕР_3 позивач був призваний на військову службу 06 серпня 2020 року на підставі наказу начальника Академії сухопутних військ №55-КС від 06 серпня 2020 року. Таким чином, останній не підпадає під критерії отримання одноразової грошової винагороди.
06.10.2025 року представником позивача до суду надано відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначено, що 06 серпня 2020 року позивач був зарахований до Академії сухопутних військ (наказ №55-КС) на навчання, а вже 05.03.2022 р. старший сержант ОСОБА_1 (після навчання) уклав контракт із Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного генерал-лейтенантом ОСОБА_2 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського ти старшинського складу (докази надавались разом із позовом). Вищевказане підтверджується також доданим дипломом ОСОБА_1 про закінчення військового коледжу сержанстського складу Національної академії сухопутних військ від 05.03.2022 р.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що 05.03.2022 року між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ гетьмана Петра Сагайдачного генерал-лейтенанта ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу.
Наказом від 06.03.2022 року № 21-РС ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , про що міститься відмітка у військовому квитку серії НОМЕР_3 .
26.05.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 видано на ім`я ОСОБА_1 довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 0666/118/4365, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 03.10.2022 по 29.11.2022, з 03.12.2022 по 29.12.2022. з 12.01.2023 по 10.03.2023, з 23.03.2023 по 25.04 2023, з 20.06.2023 по 25.06.2023, з 03.07.2023 по 15.07.2023, з 08.08.2023 по 04.09.2023, з 06.09.2023 по 05.11.2023, з 22.11.2023 по 20.05.2024, з 07.06.2024 по 07.07.2024, з 10.07.2024 по 06.09.2024, з 19.09.2024 по 04.12.2024, з 22.12.2024 по 05.04.2025, з 21.05.2025 по 25.05.2025 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Херсонська область, Бериславский район, Великоолександрівська селищна ТГр, Херсонська область, Херсонський район, Херсонська міська ТГр, Миколаївська область, Миколаївський район, Галицинівська сільська ТГр, Донецька область, Бахмутський район, Торецька міська ТГр, Донецька область, Краматорський район, Костянтинівська міська ТГр.
Наказом командира НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) від 26.05.2025 року № 128-РС, відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" нижчепойменованих осіб рядового, сержантського і старшинського складу звільнено з військової служби: у запас за підпунктом "г" (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану): старшого сержанта ОСОБА_1 , колишнього головного сержанта командира кулеметного відділення кулеметного взводу механізованого батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини.
28.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 1 млн. грн.., виплата якої передбачена постановою КМУ від 11.02.2025 року № 153.
Листом від 15.08.2025 року військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до абзацу другого пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153, учасниками експериментального проекту є особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу підчас воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютою 2022 р. № 2102-1 ОСОБА_3 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_4 , відповідно до запису у військовому квитку серії НОМЕР_3 був призваний на військову службу 06 серпня 2020 року на підставі наказу начальника Академії сухопутних військ № 55-КС від 06 серпня 2020 року. Таким чином, він не підпадає під критерії отримання одноразової грошової винагороди.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
На підставі статті 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон № 2232, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема,: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232 передбачені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Як визначено частиною сьомою статті 2 Закону № 2232 базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
На підставі частини першої статті 4 Закону № 2232 Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:
призову (направлення) громадян України на військову службу;
прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2232 (встановлено, що базова загальновійськова підготовка для громадян, визначених підпунктом 7 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3633-IX від 11.04.2024, розпочинається з 1 вересня 2025 року) базова загальновійськова підготовка проводиться з метою здобуття громадянами України військово-облікової спеціальності, навичок і умінь, необхідних для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону № 2232 для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку. Зазначені громадяни України можуть один раз обрати рік проходження базової військової служби до досягнення ними 24-річного віку.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
На підставі частини першої статті 20 Закону № 2232 на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби:
військовослужбовці, які закінчили заклади фахової передвищої військової освіти, вищі військові навчальні заклади або військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, здобули рівень фахової передвищої військової освіти та яким присвоєно військове звання сержантського чи старшинського складу, - на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, якою затверджено “Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – Порядок № 153).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Як визначено пунктом 2 Порядку № 153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років (далі - окремі категорії громадян).
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153 встановлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 153 встановлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань (…), які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується (…).
Окремі категорії громадян укладають контракт, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (…).
Контракт з окремими категоріями громадян укладається строком на один рік з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців протягом дії контракту.
Укладення нового контракту з окремими категоріями громадян, які проходили військову службу на умовах експериментального проекту, здійснюється відповідно до статті 19 та частини четвертої статті 23 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
На підставі пункту 13 Порядку № 153 однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контакту (…).
Військовослужбовцям, які уклали контракт відповідно до цього Порядку, виплачується одноразова грошова допомога після укладення контракту, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби (далі - одноразова грошова допомога), у розмірі 1 млн. гривень, яка виплачується трьома частинами:
перша частина – 200 000 гривень протягом п`яти робочих днів після підписання контракту та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений;
друга частина – 300 000 гривень протягом п`яти робочих днів після проходження відповідної підготовки та залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, про що оголошується наказом командира військової частини;
третя частина – 500 000 гривень у день виключення із списків особового складу військової частини, а у разі продовження військової служби за новим контрактом - в останній день дії контракту, укладеного відповідно до цього Порядку.
З матеріалів справи вбачається, що листом від 15.08.2025 року військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразова грошова допомога у розмірі 1 млн. гривень, оскільки колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_4 , відповідно до запису у військовому квитку серії НОМЕР_3 був призваний на військову службу 06 серпня 2020 року на підставі наказу начальника Академії сухопутних військ № 55-КС від 06 серпня 2020 року. Таким чином, він не підпадає під критерії отримання одноразової грошової винагороди.
Разом з тим, пункт 4 Постанови №153 регламентує випадки укладення контракту до набрання законної сили відповідними постановою та Порядком № 153.
Виплата одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень здійснюється до набрання чинності цією постановою за наступних умов:
- громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, у віці до 25 років;
- які прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану;
- проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій);
- строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою сержантського складу, який 05.03.2022 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, брав безпосередню участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у період з 03.10.2022 по 29.11.2022, з 03.12.2022 по 29.12.2022. з 12.01.2023 по 10.03.2023, з 23.03.2023 по 25.04 2023, з 20.06.2023 по 25.06.2023, з 03.07.2023 по 15.07.2023, з 08.08.2023 по 04.09.2023, з 06.09.2023 по 05.11.2023, з 22.11.2023 по 20.05.2024, з 07.06.2024 по 07.07.2024, з 10.07.2024 по 06.09.2024, з 19.09.2024 по 04.12.2024, з 22.12.2024 по 05.04.2025, з 21.05.2025 по 25.05.2025 перебуваючи в Херсонська область, Бериславский район, Великоолександрівська селищна ТГр, Херсонська область, Херсонський район, Херсонська міська ТГр, Миколаївська область, Миколаївський район, Галицинівська сільська ТГр, Донецька область, Бахмутський район, Торецька міська ТГр, Донецька область, Краматорський район, Костянтинівська міська ТГр., сумарно більше шести місяців, що підтверджується довідкою про безпосередню участь № 0666/118/4365 від 26.05.2025 року. 
Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач притягався до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарні правопорушення, суду не надано.
Відтак, позивач повністю відповідає вимогам п. 3,4 Постанови та має право на виплату відповідної винагороди.
Суд зауважує, що інше тлумачення, на переконання суду, не відповідатиме меті прийняття Постанови № 153 – підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та матиме ознаки дискримінації.
Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивач відповідно до запису у військовому квитку серії НОМЕР_3 був призваний на військову службу 06 серпня 2020 року на підставі наказу начальника Академії сухопутних військ № 55-КС від 06 серпня 2020 року, а тому не підпадає під критерії отримання одноразової грошової винагороди, оскільки вказаний запис свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до укладення контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу (05.03.2022 року) здобув фахову військову освіту.
Вказані обставини не змінюються того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці до 25 років прийнятий на військову службу за контрактом під час воєнного стану, та брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій не менше шести місяців станом на дату набрання чинності постановою № 153.
При цьому, Постановою № 153 не встановлено будь-яких обмежень щодо виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень особам, які до набрання чинності цією постановою отримали фахову військову освіту, та в подальшому у віці до 25 років прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану. 
З урахування наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд доходить висновку про протиправність відмови Військової частини НОМЕР_1 у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 1 млн. гривень, виплата якої передбачена Постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153. 
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
При цьому, з аналізу приписів Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11 лютого 2025 року та Порядку реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, затвердженого вказаною Постановою, випливає, що саме на Військовій частині НОМЕР_1 лежить обов`язок щодо нарахування та виплати спірної одноразової допомоги. При цьому, обставина того, що координатором експериментального проєкту є Міністерство оборони України та те, що виплата здійснюється з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міноборони, не змінює порядку виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 1 млн. гривень.
З огляду на вищенаведене, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 1 млн. гривень, виплата якої передбачена Постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153.
Відтак, вищевказаний спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним та в повній мірі забезпечить повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
Підстав для задоволення вимог позивача до Міністерства оборони України суд не вбачає, тому в цій частині позову слід відмовити.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати позивачем не понесені, а тому розподілу між сторонами не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Міністерства оборони України (адреса: проспект Повітрофлотський, буд.6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022) - задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 1 млн. гривень, виплата якої передбачена Постановою КМ України від 11 лютого 2025 р. № 153. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 1 млн. гривень, виплата якої передбачена Постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153.
У решті позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів