ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 641/5471/20
провадження № 61-13940св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В., 
Ситнік О. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником Колісніченком Артуром Сергійовичем , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., 
Панченка О. О., Пікуля В. П.,
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною.
Позовну заяву мотивовано тим, що з 05 серпня 2011 року він перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Полтави від 30 травня 2019 року.
Від шлюбу вони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 липня 2019 року було визначено місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю - ОСОБА_1 .
З моменту розірвання шлюбу відповідач систематично перешкоджає позивачу у виконанні обов`язків по вихованню дитини, у спілкуванні з нею, чим грубо порушує не лише його права, а й права дочки, зокрема, право дитини на особисте спілкування з батьком. Відповідач на власний розсуд, порушуючи його права як батька, вирішує усі питання щодо виховання та розвитку їх дитини. 
Позивач неодноразово попереджав відповідача про час свого приїзду до дочки, про свої наміри вийти з дитиною на прогулянку, проте  ОСОБА_1  перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною. Спроби зустріти дочку зі школи та поспілкуватись, призводили до сварок та скандалів з  ОСОБА_1 .
Відповідач систематично здійснює психологічний тиск на дитину, залякує її, стверджує, що батько хоче відібрати її від матері та жити разом з іншою жінкою, створюючи негативний образ батька в очах дитини. 
За фактом психологічного насильства над дитиною позивач неодноразово звертався до уповноважених державних органів, зокрема, до поліції та служби у справах дітей Слобідського району в м. Харкові, проте державними органами належних дій вчинено не було. 
Також позивач звертався з письмовою заявою до служби у справах дітей Слобідського району в м. Харкові з вимогою про встановлення графіку побачень з дитиною, однак відповідний графік йому встановлено не було. Врегулювати питання його участі у вихованні дочки та встановлення графіку побачень через укладення нотаріально посвідченого договору або через службу у справах дітей відповідач відмовляється, унаслідок чого наявні правові підстави для захисту прав позивача у судовому порядку. 
З урахуванням наведеного,   ОСОБА_3 просив суд усунути йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з боку її матері  ОСОБА_1  шляхом визначення порядку участі у вихованні дитини згідно з наступним графіком перебування 
з дитиною: 
- перший і третій тиждень місяця з 13 год 00 хв п`ятниці до 20 год 00 хв неділі, відповідно до режиму відвідування дитиною освітніх установ; в щорічні літні, весняні та зимові періоди канікул дитини: з 01 липня до 01 серпня включно, 
з 25 березня до 31 березня включно (в період відвідування дочкою загальноосвітніх, спеціальних, технічних, вищих та інших навчальних закладів), з 05 січня до 11 січня включно, відповідно до режиму відвідування дитиною освітніх установ; 
- в такі святкові дні, встановлені законодавством України: Новий рік - кожен непарний рік (2021, 2023, 2025 і т.д.) з 13 год 00 хв 31 грудня до 21 год 00 хв 
02 січня наступного року, відповідно до режиму відвідування дитиною освітніх установ; 
- 14 жовтня - День захисника України; 
- в дні народження батька з 10 год 00 хв 25 листопада до 21 год 00 хв 
26 листопада, відповідно до режиму відвідування дитиною освітніх установ; 
- в дні народження дочки з 10 год 00 хв 17 грудня до 21 год 00 хв 18 грудня, кожен непарний рік (2021, 2023, 2025 і т.д.), відповідно до режиму відвідування дитиною освітніх установ; 
- у разі хвороби дитини - на весь період хвороби, в приміщенні, в якому перебуває дитина; 
- надати можливість позивачу спілкуватися з малолітньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами телефонного, поштового, електронного та іншого телекомунікаційного зв`язку, з урахуванням розпорядку дня дитини; 
- надати можливість позивачу приймати участь в житті дитини шляхом забезпечення її будь-якими необхідними для її життєдіяльності товарами (їжа, приладдя для навчання, спортивний, інвентар, одяг, меблі та інше).
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 липня 2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі, вирішено її розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року вирішено повернутися до стадії підготовчого судового засідання, призначено по справі підготовче судове засідання.
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року № 4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом 
м. Полтави.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10 червня 2022 року прийнято справу до свого провадження, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2023 року передано справу № 641/5471/20 за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 , адвоката Колісниченка А. С. задоволено. Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2023 року скасовано, а справу повернуто до місцевого суду для продовження розгляду.
Постанова Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року мотивована тим, що Розпорядженням Голови Верховного Суду України від 17 листопада 2022 року № 65 було відновлено, серед інших, роботу Комінтернівського районного суду м. Харкова. Пунктом 2 цього розпорядження було визначено, що Київському, Ленінському, Октябрському районним судам м. Полтави, Глобинському, Котелевському, Полтавському районним судам Полтавської області належить забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 
22 листопада 2022 року включно надійшли на розгляд цих судів. Передаючи справу до Комінтернівського районного суду м. Харкова, місцевий суд пункт 2 розпорядження Голови Верховного Суду від 17 листопада 2022 року № 65 не врахував та безпідставно передав справу до Комінтернівського районного суду м. Харкова. 
Крім того, апеляційним судом зазначено, що розподіл судового збору не здійснюється, оскільки за результатом апеляційного перегляду нове рішення не ухвалювалось та рішення суду першої інстанції не змінювалось. Судові витрати, понесені заявником у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції при вирішенні справи по суті.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня 2023 року прийнято справу за вказаним позовом до свого провадження. Визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
У травні 2023 року до апеляційного суду надійшла заява 
ОСОБА_1 , підписана представником Колісніченком А. С., про ухвалення додаткового рішення, а саме про вирішення питання про стягнення на користь ОСОБА_1 сплаченого нею при поданні апеляційної скарги судового збору у сумі 429,44 грн, оскільки постановою Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником Колісниченком А. С., задоволено, проте не здійснено розподіл судових витрат. 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року заяву представника  ОСОБА_1 , адвоката Колісниченка А. С., про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду, визнано дії  ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та накладено на  ОСОБА_1 штраф у розмірі 1 342 грн.
Ухвала Полтавського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року мотивована тим, що 26 травня 2023 року до Полтавського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника  ОСОБА_1 , адвоката Колісниченка А. С. про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначено, що у постанові Полтавського апеляційного суду 
від 27 квітня 2023 року не вирішено питання про стягнення сплаченого при поданні апеляційної скарги судового збору в сумі 429,44 грн.
Проте апеляційний суд дійшов висновку, що у мотивувальній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року вказано, що понесені заявником витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції при вирішенні справи по суті спору. 
Разом з тим спір по суті судом не вирішено, а ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня 2023 року було призначено підготовче судове засідання на 08 червня 2023 року.
Заява про ухвалення додаткового рішення від представника  ОСОБА_1 , адвоката Колісниченка А. С., надійшла до апеляційного суду 26 травня 2023 року, у зв`язку з чим апеляційним судом було витребувано матеріали справи, які Ленінським районним судом були надіслані до суду апеляційної інстанції 05 червня 2023 року, тому призначене на 08 червня 
2023 року судове засідання у районному суді не відбулося.
Таким чином, апеляційний суд вказав, що дії  ОСОБА_1 свідчать про зловживання нею своїми процесуальними правами, які направлені на затягування розгляду цієї справи, тому наявні правові підстави для 
накладення на останню штраф у розмірі 0,5 прожиткового мінімуму, що становить 1 342 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2023 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_5 - адвокат Колісніченко А. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня2023 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , підписаною представником Колісніченком А. С., на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У листопаді 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 
від 14 листопада 2023 року справу передано судді-доповідачеві - 
Русинчуку М. М., судді, які входять до складу колегії: Антоненко Н. О., 
Дундар І. О.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2024 року справу передано судді-доповідачеві 
Ігнатенку В. М., судді, які входять до складу колегії: Олійник А. С., 
Фаловська І. М.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року справу передано судді-доповідачеві Ігнатенку В. М., судді, які входять до складу колегії: Ситнік О. М., 
Фаловська І. М.
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає 
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що суди не врахували правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені 
у постановах від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 761/31911/16-ц, від 04 липня 2023 року у справі 
№ 754/13157/19, від 05 липня 2023 року у справі № 297/1785/19, від 14 вересня 
2022 року у справі № 127/27593/21. 
Заявник вказує, що постановою Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 , адвоката Колісниченка А. С. задоволено. Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2023 року скасовано, а справу повернути до місцевого суду для продовження розгляду. 
Разом з тим при поданні апеляційної скарги заявником було сплачено судовий збір, проте апеляційним судом питання про розподіл судових витрат не вирішено. 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Колісніченко А. С. 
з вищевказаною постановою апеляційного суду ознайомився 25 травня 
2023 року, 26 травня 2023 року була складена та направлена до суду апеляційної інстанції заява про ухвалення додаткового рішення, а судове засідання в районному суді було призначено на 08 червня 2023 року. 
Отже, відповідач у встановленому частиною третьою статті 270 ЦПК України порядку звернувся до апеляційного суду із відповідною заявою про ухвалення додаткового судового рішення, тобто ним не було допущено зловживання своїми процесуальними правами. 
З огляду на те, що поведінка відповідача була розумною та добросовісною і переслідувала легітимну мету та здійснені процесуальні дії відповідали вимогам ЦПК України, тому в апеляційного суду були відсутні правові підстави для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням своїми процесуальними правами і накладення на неї штрафу. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктами 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої 
статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, атакож у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 
частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, 
друга статті 5 ЦПК України).
Зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання цивільному судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року в справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року в справі 
№ 904/2979/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 757/30424/18 (провадження № 61-993св20), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 932/4154/22 (провадження 
№ 61-10679св22), постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2024 року в справі 
№ 686/16569/22 (провадження № 61-1306св23)).
Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24)).
За частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що зловживання процесуальним правом є такі дії, що суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пункт 2 і пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та частина друга вказаної статті). За змістом частини другої статті 44 ЦПК України перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Одним із наслідків зловживання процесуальними правами може бути повернення або залишення без розгляду заяви (скарги, клопотання), подання якої визнано судом зловживанням (частина третя статті 44 ЦПК України).
Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи (постанова Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19).
Частиною першою статті 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта 
статті 257 ЦПК України).
З огляду на викладене, факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.
Такий висновок зробив Верховний Суд у постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 759/2532/22-ц (провадження № 61-10225св22), від 24 квітня 
2024 року у справі № 385/77/23 (провадження № 61-1576св24). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (схожі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2019 року у справі 
№ 905/945/18 та у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 906/936/18, 
від 14 вересня 2022 року у справі № 127/27593/21).
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», пункт 28, справа від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», пункт 24, рішення від 20 січня 2011 року).
Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Смірнова проти України» рішення від 08 листопада 2005 року, справа «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. Fгапсе, рішення від 27 квітня 
2000 року). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (справа «Красношапка проти України» рішення від 30 листопада 2006 року).
До кола основних прав учасників справи належить право подавати заяви та клопотання і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. 
Судом установлено, що у травні 2023 року представником 
ОСОБА_1 -      Колісніченком А . С .  подано до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення. 
Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована тим, що постановою Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником Колісниченком А. С. , задоволено, а питання про розподіл судових витрат не вирішено. Тому на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір у сумі 429,44 грн. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У частинах першій, другій статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.
Згідно із пунктом 3 часини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, апеляційний суд не врахував, що сам по собі факт подання представником ОСОБА_1 - Колісніченком А. С. заяви про ухвалення додаткового рішення на підставі пункту 3 частини першої 
статті 270 ЦПК України не може беззаперечно свідчити про зловживання заявником своїми процесуальними правами, які були передбачені вказаними вимогами процесуального законодавства. 
Для застосування статті 148 ЦПК України та накладення штрафу з підстав зловживання процесуальними правами суд має встановити, які саме дії відповідача при зверненні до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення є недобросовісними та у чому вони виражені, зокрема чи є недобросовісним звернення особи із такою заявою, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Отже, відповідач у встановленому частиною третьою статті 270 ЦПК України порядку звернувся до апеляційного суду із відповідною заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат. 
Разом з тим апеляційний суд у разі відсутності правових підстав для задоволення вказаної заяви про ухвалення додаткового рішення не був позбавлений можливості відмовити в її задоволенні.
З огляду на те, що поведінка відповідача переслідувала легітимну мету та здійснені процесуальні дії відповідали критеріям добросовісності у розумінні вимог ЦПК України, тому в апеляційного суду були відсутні правові підстави для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням своїми процесуальними правами і накладення на неї штрафу. 
Апеляційним судом не встановлено умисних, несумлінних дій відповідача, які б знаходили своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використання наданих відповідачу прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав іншої сторони у справі, тобто позивача, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справи.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про безспірне зловживання ОСОБА_1 
її процесуальними правами при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення, у зв`язку з чим безпідставно застосував частину третю статті 44 ЦПК України.
За таких обставин наявні підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції 
(частина четверта статті 411 ЦПК України).
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
Оскільки апеляційний суд порушив наведені норми процесуального права, ухвалене цим судом рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, 
а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Колісніченком Артуром Сергійовичем , задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий І. М. Фаловська
Судді В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
О. М. Ситнік