Справа № 607/23155/25
Провадження №2/951/62/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
/заочне/

27 січня 2026 року          селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Чапаєва Р.В.,
за участю секретаря Барилко А.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Козова цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 просить стягнути із відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 00-9881852 від 31.07.2024 у розмірі 11 985 грн.
Позов мотивовано тим, що ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 31.07.2024 уклали електронний Кредитний договір № 00-9881852, відповідно до умов якого кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 5000 грн. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.
TOB «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» 17.02.2025 уклали Договір факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого TOB «МАКС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» приймає належні TOB «МАКС КРЕДИТ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 11 985 грн.
Станом на день звернення із позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, становить 11 985 грн, з яких: 5750 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6235 грн - заборгованість за відсотками.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання представник позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не з`явився, однак просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання повторно не з`явився.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б), від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18).
Відповідач письмового відзиву на позов не подав.
Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі, і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.
За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи.
Отже, фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 31.07.2024 уклали договір кредитної лінії № 00-9881852, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується передати Позичальникові кредит на суму 5000 грн. (п.1.2.)
Кредит надається строком на 360 днів від дня укладення договору.
Пунктом 1.4 позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Періодичну дату оплати процентів, а саме: на «25» серпня 2024р. та а кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом Строку дії кредитної лінії (Строку кредитування).
Стандартна процента ставка складає 1,45% (один цілих 45 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (п.1.5.1.).
Денна процентна ставка становить 1,5% (п.1.7.1.).
Відповідно до паспорту споживчого кредиту, комісія за надання кредиту становить 750 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 31 850,00 грн, загальні витрати за кредитом 26 850,00 грн. Реальна річна процентна ставка - 9115,87%.
Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «70252», який було відправлено йому на номер мобільного телефону НОМЕР_1 .
Виконання Первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 5000 грн відповідачеві встановлено підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, виданим ТОВ «ПрофітГід» 22.09.2025, яке надало Перелік успішних переказів грошових коштів, та з якого вбачається, що 31.07.2024 о 09:34:11 ОСОБА_1 отримав на свою платіжну карту НОМЕР_2 переказ грошових коштів в сумі 5000 грн.
Як вбачається із відповіді АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/17572БТ від 19.12.2025 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано зокрема карту № НОМЕР_2, на яку здійснено переказ коштів 31.07.2024 о 09:34:11 на суму 5000 грн.
TOB «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» 17.02.2025 уклали Договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги.
Відповідно до п. 2.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Боргів та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відповідно до Реєстру Боржників та є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно з Реєстром Боржників №Б/Н від 17.02.2025 до Договору Факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025 та Акту прийому-передачі Реєстру Боржників до Договору Факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025, до Позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9881852.
Дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.
Продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Викладене відповідає практиці Верховного Суду (постанова по справі №524/5556/19. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20).
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 31.07.2024 уклали електронний Кредитний договір № 00-9881852, відповідно до умов якого кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування 5000 грн строком на 360 днів.
Кошти були перераховані на рахунок відповідача, що вбачається із підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, виданим ТОВ «ПрофітГід» 22.09.2025 та відповіддю АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/17572БТ від 19.12.2025.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом суд зазначає таке.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до умов договору сторони погодили таку сплату відсотків: Стандартна процента ставка складає 1,45% (один цілих 45 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 Договору, тобто в межах 360-ти днів кредитування.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.31) вбачається, що ОСОБА_1 як сторона Договору не вчиняла жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості, зокрема споживачем не сплачувалися грошові кошти на користь кредитодавця.
Так, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період, зокрема з 21.08.2024 по 24.10.2024 було здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами за денною процентною ставкою 1,45%.
Суд частково не погоджується із зазначеним розрахунком, зважаючи на таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.
Закон України від 22.11.2023 № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Зважаючи на те, що Закон України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 02.03.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин слід застосовувати частину п`яту статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроєкту застосовуються в разі необхідності врегулювання відносин, пов`язаних із переходом від чинного правового регулювання до нового, яке впроваджується з ухваленням закону. При цьому перехідні положення мають відповідати приписам прикінцевих положень, що визначають особливості набрання чинності законом або його окремими нормами. Якщо закон містить норми тимчасового чи локального характеру, вони також включаються до перехідних положень законопроєкту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що Закон № 3498-IX встановив певний порядок його застосування і поступове зменшення максимальної денної процентної ставки за користування кредитом. Така дія закону у часі передбачає його безумовне застосування (з моменту набрання ним чинності) незалежно від умов, встановлених у договорах, строк дії яких не закінчився на момент набрання чинності змін до законодавства, у тому числі й тих договорів, строк дії яких продовжено після набрання чинності цими змінами. Це обґрунтовується тим, що умови договору в будь-якому разі не можуть суперечити вимогам закону. Відповідно, для усіх діючих договорів про споживче кредитування максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: у період з 24.12.2023 по 22.04.2024 (включно) - 2,5%; у період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (включно) - 1,5%; у період після 21.08.2024 - 1%.
Застосовуючи такий висновок до спірних у цій справі правовідносин, суд враховує, що кредитний договір укладено 31.07.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вважає, що застосування позивачем 1,45% денної процентної ставки у період з 21.08.2024 по 24.10.2024, хоча і формально відповідає умовам договору, однак не відповідає вимогам закону, а тому під час розрахунку заборгованості відповідача, після 21.08.2024 застосуванню підлягає максимальний розмір денної процентної ставки - 1%.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18), постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 712/9613/15-ц (провадження № 61-46733св18), постанові Верховного Суді від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Відтак суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, керуючись розміром максимально встановленої ставки у відповідний період, а саме з 31.07.2024 до 20.08.2024 включно (разом 21 календарний день) за процентною ставкою 1,45% в день, що становить 1522,50 грн. У період з 21.08.2024 до 24.10.2024 включно (разом 65 календарних днів) - за денною процентною ставкою 1%, що становить 3250 грн. Загалом сума невиконаного зобов?язання щодо сплати процентів становить 4772,50 грн.
Також судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 00-9881852 від 31.07.2024 первісним кредитором відповідачу було надано кредит на суму 5000,00 грн, що підтверджено інформацією АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/17572БТ від 19.12.2025.
Отже заборгованість по тілу кредиту відповідача перед позивачем, який набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9881852 від 31.07.2024, становить 5000,00 грн, а не 5750,00 грн, як про це заявляє позивач у позовній заяві.
Вимога ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» про стягнення з ОСОБА_1 5750,00 грн кредиту, а не 5000,00 грн є необґрунтованою. Очевидно, що зазначений ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» розмір заборгованості за тілом кредиту утворився внаслідок додавання до розміру наданого кредиту 5000,00 грн комісії в розмірі 750,00 грн.
Водночас суд зазначає, що відповідно до умов кредитного договору № 00-9881852 від 31.07.2024 (п.1.6, 3.5 договору) відповідач зобов`язаний у останній день користування кредитом сплатити кредитору комісію у розмірі 15 %, що дорівнює 750,00 грн. Проте позивачем не заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією, а суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Також судом з умов кредитного договору не вбачається, що комісія у розмірі 750,00 грн, у разі невиконання позичальником умов договору, входить до складу тіла кредиту.
Також судом встановлено, що позивач не просить стягнути частину боргу за штрафними санкціями в сумі 2500 грн.
Отже, позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача 5000 гривень заборгованості за тілом кредиту та 4772,50 гривень заборгованості за відсотками, що разом становить - 9772,50 гривень.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із такого.
Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Також, відповідно до договору про надання правничої допомоги №10//09/25-02 від 10.09.2025, додаткової угоди № 25770866782 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, Акту прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги) № 10/09/25-02 від 10.09.2025, свідоцтва адвоката серії КС №7073/10 від 19.10.2018, довіреності від 10.09.2025, позивач поніс 7000 гривень судових витрат на правову допомогу, які були надані Адвокатським Бюро «Соломко і партнери».
Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому заяв про зменшення розміру витрат на правову допомогу не надходило.
Отже, загалом позивачем понесено 9422,40 (2422,40+7000) грн судових витрат.
Зважаючи на те, що позов задоволено частково, а саме на 9772,50 грн із заявленої майнової вимоги на 11 985 грн що становить 81,54 %, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 7683,02 (81,54 % від 9422,40) грн судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З огляду на викладене, керуючись статтями 509, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 551, 599, 611, 612, 625, 629, 1046-1050, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, статтями 2-13, 76-80, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 9772 грн (дев`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні) 50 коп. заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 7683 (сім тисяч шістсот вісімдесят три) гривні 02 коп. судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Козівським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 27.01.2026.
Реквізити учасників справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», адреса місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, будинок 34,офіс 333, м.Київ, 01133, код ЄДРПОУ 43541163.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя          Р.В. Чапаєв