ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/454/26 Справа № 243/10017/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2025 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 05 жовтня 2025 року о 10 годині 14 хвилин, в Донецькій області Краматорському районі м. Слов`янськ по вулиці Героїв Пілотів біля будинку № 18, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Lexus GS 300, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння зі згоди водія було проведено на місці зупинки транспортного засобу результат огляду позитивний – 0,40 проміле, з результатом не згоден. Після чого встановленому законом порядку огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння було проведено в медичному закладі у лікаря-нарколога, результат огляду позитивний – Висновок № 347 від 05 жовтня 2025 року, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 оскаржив постанову у апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. Зазначає, що не заперечує факт керування автомобілем та зупинки працівниками поліції 05.10.2025 року, а також проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Alcotest Drager». Вказує, що після отримання результату 0,4 проміле висловив заперечення та наполягав на медичному огляді, оскільки алкоголь не вживав, і був доставлений до лікарні, де результати повторних тестів становили 0,23 та 0,2 проміле, а лікар повідомив про тверезий стан. Зазначає, що в день події протокол про адміністративне правопорушення складений не був, документи повернуті, після чого він продовжив рух на власному автомобілі. Вказує, що протокол був складений лише через 16 днів після події, що, на його думку, є порушенням вимог КУпАП та Інструкції МВС щодо оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Зазначає, що до протоколу не були долучені результати медичного огляду, проведеного в лікарні міста Краматорська. Вважає, що з урахуванням технічної похибки приладу «Alcotest Drager» отриманий результат не може однозначно свідчити про стан алкогольного сп`яніння. Зазначає, що відповідно до положень Віденської конвенції про дорожній рух допустимий рівень алкоголю не перевищує 0,5 проміле, а міжнародні договори є частиною національного законодавства України. Вважає, що за наведених обставин відсутній склад адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9 ПДД України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, досліджених судом першої інстанції, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 489601 від 25 жовтня 2025 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 05 жовтня 2025 року; чеком про результат огляду на стан алкогольного сп`яніння Тест № 186 від 05 жовтня 2025 року із зафіксованим результатом 0,40 проміле; направленням на медичний огляд; висновком щодо результатів медичного огляду № 347 від 05 жовтня 2025 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння; відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції; рапортом працівника поліції, а також іншими матеріалами справи, які у своїй сукупності узгоджуються між собою та підтверджують факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції також встановив, що суд першої інстанції повно дослідив усі доводи ОСОБА_1 та пояснення, заявлені під час розгляду справи, які збігаються з доводами апеляційної скарги. Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на ці доводи, виклавши чіткі причини їх неприйняття, та не встановив підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги, що результати огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі є суперечливими, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки як первинний огляд із використанням спеціального технічного засобу, так і медичний огляд проведені з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, та Інструкції, затвердженої наказом МВС та МОЗ № 1452/735. Обидва огляди підтвердили наявність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння.
Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений не в день події, а через певний проміжок часу, апеляційний суд визнає безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За змістом положень ст. 254 КУпАП строк для складання протоколу починає свій відлік з моменту, коли у посадової особи, уповноваженої на складання протоколу, наявні достатні фактичні дані для висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення та можливість належного оформлення матеріалів справи, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій.
Як вбачається з матеріалів справи, після незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу він був у встановленому законом порядку направлений до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду. За результатами такого огляду лікарем-наркологом було складено висновок № 347 від 05 жовтня 2025 року, яким підтверджено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до пункту 3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляд на стан сп`яніння проводиться як поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів, так і лікарем закладу охорони здоров`я. Лише після отримання відповідного медичного висновку у працівників поліції з`явилися всі необхідні та достатні фактичні дані для остаточного встановлення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення був складений після отримання та опрацювання медичного висновку закладу охорони здоров`я, що відповідає вимогам ст. 254 КУпАП, та обумовлено необхідністю забезпечення повноти і об`єктивності фіксації обставин правопорушення.
Отже, після отримання посадовою особою, уповноваженою складати протокол, достатніх даних для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, протокол було складено у відповідності до вимог ст. 255 КУпАП. Доводи апелянта про недопустимість протоколу у зв`язку з нібито порушенням строків його складення є такими, що ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні норм закону та не підтверджені матеріалами справи.
Інше тлумачення положень ч. 2 ст. 254 КУпАП призвело б до формального підходу та унеможливило б досягнення завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення, визначених ст. 1 КУпАП.
Посилання апелянта на недолучення до протоколу результатів медичного огляду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідний висновок лікаря-нарколога № 347 від 05 жовтня 2025 року міститься в матеріалах справи, був досліджений судом першої інстанції та належним чином оцінений.
Твердження апелянта щодо допустимої похибки приладу «Alcotest Drager» не спростовують встановлених обставин, оскільки стан алкогольного сп`яніння підтверджено не лише показаннями технічного засобу, а й результатами медичного огляду в закладі охорони здоров`я, який має самостійне доказове значення.
Посилання апелянта на положення Віденської конвенції про дорожній рух апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки відповідно до законодавства України, а саме п. 2.9а Правил дорожнього руху та ст. 130 КУпАП, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння заборонено незалежно від кількісного показника, встановленого міжнародними рекомендаціями, а національне законодавство у цій частині підлягає пріоритетному застосуванню.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та не свідчать про порушення норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення оскаржуваної постанови.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що сам апелянт у поданій апеляційній скарзі не заперечує факту керування транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції 05 жовтня 2025 року, а також факту проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alcotest Drager», за результатами якого було зафіксовано показник 0,40 проміле.
Також апелянт підтверджує, що після отримання зазначеного результату висловив незгоду з ним та наполягав на проведенні медичного огляду, у зв`язку з чим був доставлений до закладу охорони здоров`я, де у встановленому законом порядку пройшов відповідний огляд.
За таких обставин предметом апеляційного оскарження фактично є не спростування самої події адміністративного правопорушення чи законності дій працівників поліції, а лише суб`єктивна незгода апелянта з оцінкою доказів та правовими висновками суду першої інстанції, що не може слугувати підставою для скасування законної й обґрунтованої постанови.
Твердження апелянта зводяться до його особистого тлумачення законодавства і не містять посилань на реальні порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Наведені апелянтом аргументи про недопустимість доказів по справі мають суб`єктивний характер, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують законності і обґрунтованості висновків суду першої інстанції.
Інші доводи сторони захисту є неспроможними, не підкріплені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим апеляційний суд їх відхиляє.
Доводи апелянта оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені міркування сторони захисту з цього приводу не підтверджені доказами.
Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді районного суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2025 року, у справі про адміністративні правопорушення передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя