ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 р.	Справа № 480/7295/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
представника позивача Пагера С.М., 
представника відповідача Чхуна С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2025, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 13.08.25 року по справі № 480/7295/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Управління Державної міграційної служби України в Сумській області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Сумській області щодо не складення висновку за результатами перевірки належності до громадянства України особи ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Сумській області скласти та надати висновок (довідку) про не належність/належність особи ОСОБА_1 до громадянства України.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що у віці 13 повних років разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну із території рф у вересні 1992 року. Реєстрація за новим місцем проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , відбулася 07.10.1992 та в подальшому позивач постійно проживав на території України. По досягненню 16 років (1994 р.), позивач зі своїм свідоцтвом про народження звернувся до відповідного органу відділу Конотопського МВ УМВС України в Сумський області для отримання посвідчення особи. Жодних дій, передбачених у с/г. 34 Порядок оформлення документів з питань громадянства ЗУ "Про громадянство" 1636-ХІІ від 13.11.1991р., який діяв на той час, не проводилося, клопотання з питань громадянства щодо осіб, які не досягли 18 років ніким не подавалося. Перевірки що до належності особи позивача до громадянства України не проводилося. Позивачу видано тимчасове посвідчення громадянина України, яке у подальшому обміняно у 1996 році на паспорт громадянина України встановленого зразка, який позивач також у подальшому обміняв на новий, у зв`язку зі зміною прізвища та по-батькові, серія НОМЕР_1 , виданий Конотопським МВ УМВС України в Сумській області 23 вересня 1997 року. Позивач вважає, що є всі підстави вважати, що при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України, а в подальшому і паспортів громадянина України, сталася помилка. Позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області із заявою про проведення перевірки щодо належності його особи до громадянства України. За результатами даної заяви, відповідачем надано лист, у якому зазначено, про необхідність надання позивачем до територіального підрозділу ДМС за місцем його проживання, документів, які підтверджували/ спростовували належність/неналежність до громадянства російської федерації або громадянства Азербайджанської Республіки на персональні дані ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), адже мати позивача за матеріалами архівних документів перебувала в громадянстві російської федерації, а батько зі слів позивача перебував у громадянстві Азербайджанської Республіки. Не погоджуючись із висновками відповідача, зазначеному у листі, позивач звернувся зі скаргою до ДМС України щодо бездіяльності відповідача за результатами перевірки належності позивача до громадянства України. За результатами розгляду даної скарги, ДМС України, надано відповідь від 12.02.2024 в якій зазначено, що інформації щодо визнання паспорта громадянина України таким, що оформлений з порушення вимог законодавства не встановлено. Не погодившись з наданою відповіддю, позивач звернувся до суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 .і.к. НОМЕР_2 ) від 30.05.2023 та прийняти відповідне вмотивоване рішення за результатом розгляду заяви.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Сумській області судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач стверджував, і судом помилково визнано, що по досягненню 16 років жодних клопотань щодо його громадянства не подавалося. Проте, за наявними обліками УДМС у Сумській області наявна заява про видачу паспорта громадянина України (форма на прізвище " ОСОБА_5 "), з підписом заявника щодо видачі йому паспорта громадянина України у зв`язку з досягненням віку (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 від 15.08.1996) та заява про видачу паспорта громадянина України (форма № 1 на прізвище " ОСОБА_6 "), у зв`язку зі зміною прізвища та по - батькові особи (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 23.09.1997 року). Не враховано, що згідно статті 5 Закону №2235-ІІІ (у редакції Закону 1991 року), документами, які підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України, а для осіб віком до 16 років - свідоцтво про народження, а отже прийняття рішення про оформлення першого паспорта громадянина України позивачеві було законним, а після подання заяви позивавчем про оформлення належності до громадянства України згідно Інструкції про порядок оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України, затвердженої наказом МВС від 15.06.1994 №170 йому видане тимчасове посвідчення громадянина України №974. Разом з цим, документ про оформлення його належності до громадянства рф чи Азербайджану позивачем не надано, про що і зазначалося у відповідях на заяви позивача. У заяві від 13.08.1996 позивач особисто зазначав, що в іноземному громадянстві не перебуває, просив видати паспорт громадянина України по досягненню віку. В подальшому позивач змінив прізвище та по батькові та подав нову заяву про видачу паспорту громадянина України, яку задоволено та позивача документовано паспортом громадянина України 23.09.1997. До 2023 року жодних сумнівів у своємо громадянстві у позивача не було. Жодних заяв щодо виходу із громадянства України, або документів, що свідчать про наявність іншого громадянства у позивача, відповідачу не надавалося та в матеріалах справи вони відсутні. Суд не врахував, що позивач 20.11.2023 вже після 30.05.2023 (дата подання заяви, яку суд зобов`язав повторно розглянути) отримав паспорт громадянина України у формі ID-картки та до того як подано адміністративний позов. Згідно пункту 39 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України. Складання окремого від рішення висновку про належність/неналежність до громадянства України не передбачено законодавством. ДМС України заявникові надано відповідь від 12.02.2024 в якій зазначено, що інформації щодо визнання паспорта громадянина України таким, що оформлений з порушення вимог законодавства не встановлено. Також у період розгляду судом позову позивачем подано заяву-анкету для оформлення паспорта громадянина України для виїзу за кордон 10.07.2025, паспорт виготовлено і доставлено до підрозділу для видачі заявнику, але позивач його досі не отримав. Складання окремого від рішення про оформлення паспорту висновку про належність/неналежність до громадянства України не передбачено законодавством. Прийняті підрозділами ДМС рішення свідчать про те, що орган та територіальний підрозділ ДМС, їх посадові особи діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а права позивача не є порушеними.
Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
В судовому засіданні представник відповідача просив рішення суду першої інстанції скасувати, з підстав наведених в апеляційній скарзі та у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що 30.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до УДМС у Сумській області із заявою щодо перевірки належності до громадянства України.
Як зазначає відповідач, за результатами розгляду звернень позивача, УДМС у Сумській області листами № 5901.3.1-4410/59.1-23 від 29.06.2023, № 5901.3.1-6653/59.1-23 від 25.09.2023, №5901.3.1-7028/59.1-23 від 12.10.2023 ОСОБА_1 надано письмові відповіді.
Як зазначає відповідач, проведеними перевірками встановлено, що згідно архівних обліків документування паспортом громадянина України позивач як ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Конотоп, Сумської області, 15.08.1996 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , орган видачі - Конотопський МРВ УМВС України в Сумській області по досягненню віку на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 25.06.1986 Конотопським міським ЗАГС, та тимчасового посвідчення № НОМЕР_5 , виданого 08.02.1995 Конотопським МРВ УМВС України в Сумській області.
Відомості актового запису про народження ОСОБА_1 (до державної реєстрації зміни імені – ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 підтвердженні архівними документами, про що надано лист Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за вих. № 29628/28724-23-23 від 28.06.2023.
Згідно свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_6 , виданого 19.09.1997 відділом РАГС Конотопського міськвиконкому Сумської області позивачем змінено установчі дані з " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_1 ".
У зв`язку з викладеним, 23.09.1997 Конотопським МРВ УМВС України позивач з установчими даними " ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 " документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Відповідно до листа Управління адміністративних послуг Конотопської міської ради Сумської області № 3142 від 29.07.2024 та копій побудинкових книг, мати позивача – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прописана по АДРЕСА_3 з 21.05.1974. 
Також побудинкова книга містить відомості про вибуття 27.02.1980 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до московської області.
Таким чином, позивач разом зі своєю матір`ю на законних підставах у 1980 році вибув за межі УРСР до рсфср (московської області), яка у 1991 році після розпаду СРСР і проголошення незалежності України стала територією російської федерації. До України позивач повернувся у неповнолітньому віці у вересні 1992 року.
Після розгляду звернення позивача, відповідачем листом від 25.09.2023 зазначено про проведення перевірки та зазначено про необхідність надання до територіального підрозділу ДМС за місцем його проживання, документів, які підтверджували/спростовували належність/неналежність до громадянства російської федерації або громадянства Азербайджанської Республіки на персональні дані ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), адже мати позивача за матеріалами архівних документів перебувала в громадянстві російської федерації, а батько зі слів позивача перебував у громадянстві Азербайджанської Республіки.
Позивач не погодився із висновками відповідача, викладеними у листі від 25.09.2023 №5901.3.1-6653/59.1/23, подав скаргу до ДМС України щодо бездіяльності відповідача за результатами перевірки належності позивача до громадянства України.
За результатами розгляду даної скарги, ДМС України надано відповідь від 12.02.2024 в якій зазначено, що інформації щодо визнання паспорта громадянина України таким, що оформлений з порушення вимог законодавства не встановлено. Повідомлено, що у разі надходження до ДМС інформації та документів, які підтверджуватимуть факт наявності у позивача іноземного громадянства, ДМСУ матиме підстави для ініціювання перевірки підстав документування паспортом громадянина України.
Позивач не погоджується із бездіяльністю відповідача щодо не надання висновків про належність/неналежність до громадянства України, у зв`язку із чим звернувся до суду.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача від 30.05.2023 про проведення перевірки належності до громадянства України відповідачем розглянута не в повному обсязі, не встановлено та не зазначено висновку про те, чи було здійснено оформлення набуття громадянства України позивачем із порушеннями, чи наявні обставини, що унеможливлюють скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України, як то передбачено Законом України "Про громадянства України". Не досліджено, чи було допущено помилки, при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України позивачу, і чи впливають зазначені помилки на документування позивачем як тимчасовим посвідченням громадянина України та в подальшому паспортом громадянина України. З урахуванням наведеного прийшов до висновку щодо необхідності зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.05.2023 та прийняття відповідного вмотивоване рішення за результатом розгляду заяви.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 15 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на громадянство, ніхто не може бути безпідставно позбавлений громадянства.
Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Судовим розглядом встановлено, що позивач прибув в Україну, як особа, що не досягла повноліття, на постійне проживання після 13 листопада 1991 року.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач був документований паспортом громадянина України 15.08.1996 і у заяві від 13.08.1996 особисто зазначав, що в іноземному громадянстві не перебуває, просив видати паспорт громадянина України по досягненню віку (а.с.86).
В подальшому позивач змінив прізвище та по батькові та подав нову заяву про видачу паспорту громадянина України, яку задоволено та позивача документовано паспортом громадянина України 23.09.1997 (а.с. 81).
У заяві про видачу паспорту громадянина України позивач зазначав, що в іноземному громадянстві не перебуває.
Жодних заяв щодо виходу із громадянства України, або документів, що свідчать про наявність іншого громадянства у позивача, відповідачу не надавалося, в матеріалах справи відсутні. 
Зазначене свідчить, що на час документування паспортом громадянина України відповідним уповноваженим органом досліджувалися документи та зауважень щодо не належності до громадянства України не було.
Крім того, слід зазначити, що у і позивача з 1996 року (видача паспорту громадянина України) жодних зауважень щодо документування паспортом громадянина України не було, оскільки за заявами позивача з 1996 року було здійснено відповідні заміни паспорту громадянина України, здійснювалися дії щодо продовження дії паспорту (вклеювання фотокартки).
Таким чином, позивач є громадянином України, документований відповідним паспортом громадянина України, користується всіма правами та обов`язками громадянина України, документів, що позивач має інше громадянство матеріали справи не містять, до відповідача не надавалися.
Позивачем у 2023 році до УДМС України в Сумській області подана заява, в якій останній зазначив про необхідність та невідкладність впорядкування питання його належності до громадянства України для запобігання в подальшому негативних юридичних наслідків стосовно нього.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року №2235-III.
Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України", громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.
Розділом I Порядку №215 визначено порядок подання заяв та інших документів для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України.
Так, для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.
Пунктом 89 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 передбачено, що територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.
За змістом пункту 90 Порядку № 215 територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.
Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджений постановою КМУ від 25.03.2015 №302.
Так, п. 109 Порядку №302 у разі коли рішення про оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року прийнято працівником з порушенням вимог законодавства, керівник структурного підрозділу відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС або його заступник проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок про визнання паспорта недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню, у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, погоджується його безпосереднім керівником та керівником територіального органу ДМС або його заступником. Висновки разом з матеріалами перевірки надсилаються до ДМС для затвердження. За результатами розгляду та в разі наявності підстав для визнання паспорта таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, висновки затверджуються керівником структурного підрозділу ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, а другий - надсилається до територіального органу ДМС. Висновки та матеріали перевірки зберігаються протягом 75 років.
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи регулюються Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".
Відповідно до статті 16 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Абзацом другим частини другої статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено, що оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Разом із тим, відповідно до ст. 21 Закону України "Про громадянство України" передбачено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.
Не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Водночас, судом першої інстанції зазначено, що заява позивача від 30.05.2023 про проведення перевірки належності до громадянства України відповідачем розглянута не в повному обсязі, не встановлено та не зазначено висновку про те, чи було здійснено оформлення набуття громадянства України позивачем із порушеннями, чи наявні обставини, що унеможливлюють скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України, як то передбачено Законом України "Про громадянства України". Не досліджено, чи було допущено помилки, при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України позивачу, і чи впливають зазначені помилки на документування позивачем як тимчасовим посвідченням громадянина України та в подальшому паспортом громадянина України.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно із ст. 3 Закону України від 18.01.2001 №2235-III "Про громадянство України", громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що по досягненню 16 років ОСОБА_1 клопотань щодо його громадянства не подавалося, водночас відповідачем підтверджено, що в УДМС у Сумській області наявна заява про видачу паспорта громадяни на України (Форма № 1 на прізвище " ОСОБА_5 "), з підписом заявника щодо видачі йому паспорта громадянина України у зв`язку з досягненням віку (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 від 15.08.1996) та заява про видачу паспорта громадянина України (Форма № 1 на прізвище " ОСОБА_6 "), у зв`язку зі зміною прізвища та по батькові особи (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 23.09.1997).
Так, згідно статті 5 Закону №2235-ІІІ (у редакції Закону 1991 року), документами, які підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України, а для осіб віком до 16 років - свідоцтво про народження, що свідчить про те, що прийняття рішення про оформлення першого паспорта громадянина України позивачеві було законним, а після подання заяви про оформлення належності до громадянства України згідно Інструкції про порядок оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України, затвердженої наказом МВС від 15.06.1994 №170 йому видано тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_5 .
При цьому, документу про оформлення належності позивача до громадянства рф чи Азербайджану до відповідача не надано, про що і зазначалося у відповідях на його заяви. У заяві від 13.08.1996 позивач особисто зазначав, що в іноземному громадянстві не перебуває, просив видати паспорт громадянина України по досягненню віку. В подальшому позивач змінив прізвище та по батькові та подав нову заяву про видачу паспорту громадянина України, яку задоволено та позивача документовано паспортом громадянина України 23.09.1997. Також, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 20.11.2023 отримав паспорт громадянина України у формі ID-картки.
Згідно пункту 39 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України. 
Чинне законодавство не передбачає складання окремого висновку про належність або неналежність особи до громадянства України як додатка до цього рішення, доказів протилежного позивачем не наведено.
В судовому засіданні представником позивача на питання колегії судів вказано, що на даний час належність ОСОБА_1 до громадянства України визначена, що підтверджується національним паспортом, однак додав, що така належність визначена помилково, що в свою чергу є порушенням його прав, тобто паспорт громадянина України позивачу видано помилково, проте не надав жодних пояснень, чим, на його думку помилково визначена належність до громадянства України, порушує права позивача на даний час. 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 39 Порядку № 302, паспорт видається лише після ідентифікації особи та підтвердження її належності до громадянства. Сам факт видачі паспорта є завершальним етапом адміністративної процедури, де державний орган підтвердив правовий статус особи. Закон не передбачає "помилкового" документування як самостійної правової категорії за ініціативою власника документа, якщо не було встановлено факт подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів (що є підставою для втрати громадянства за ст. 19 Закону "Про громадянство України")
В свою чергу, висновки суду першої інстанції щодо необхідності дослідити, чи вплинули можливі помилки при оформленні тимчасового посвідчення на подальше документування паспортом, є необгрунтованими. Тимчасове посвідчення громадянина України за своєю природою є документом, що підтверджує особу та її належність до громадянства України на певний період. Видача в подальшому постійного паспорта громадянина України автоматично нівелює правове значення процедурних недоліків тимчасового посвічення, оскільки паспорт видається лише після повторної та остаточної ідентифікації особи та перевірки її належності до громадянства.
Слід зазначити, що позивач вже є документований паспортом громадянина України. Якщо паспорт виданий і є чинним, статус особи як громадянина є офіційно визнаним державою. Громадянство за своєю суттю є правовим зв`язком між особою та державою, що передбачає взаємні права та обов`язки. Отримання паспорта є актом реалізації правосуб`єктності особи, а не її обмеженням. До суду першої та апеляційної інстанції не надано ініціювання процедури виходу позивача з громадянства України або його відмови від нього у встановленому законом порядку. Доводи представника позивача про порушення прав ОСОБА_1 фактом документування паспортом громадянина України, за відсутності доказів фальсифікації даних з боку міграційної служби, є юридично не обгрунтованими.
Отже, наведені обставини не враховано судом першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 по справі № 480/7295/24 скасувати.
Ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	В.Б. Русанова   Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено 15.01.2026 року