ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2025 р.  м. Київ Справа № 911/2455/24 

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108 
Господарський суд Київської області 

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Жиган А.О., розглянув матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укроборонекспорт”
02002, місто Київ, вулиця Сверстюка Євгена, буд. 19, квартира 1128, код ЄДРПОУ 33345054
до Військової частини НОМЕР_1 
АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 
1) Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрформат” 
08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Набережна, будинок 5, код ЄДРПОУ 39730260;
2) Київська обласна військова адміністрація 
01196, місто Київ, площа Лесі Українки, будинок 1, код ЄДРПОУ 00022533;
3) Міністерство оборони України 
03186, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, код ЄДРПОУ 00034022
про зобов`язання вчинити дії
за участі представників сторін:
представник позивача: Гайдар С.А. (посвідчення адвоката України № КВ5901 від 18.05.2017, ордер серія АА № 0045398);
представник відповідача: Сусленко М.В. (довіреність від 31.12.2024 №4651, паспорт громадянина України № НОМЕР_3 );
представник третьої особи 1: не з`явився;
представник третьої особи 2: не з`явився;
представник третьої особи 3: Савицький Д.С., паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 , витяг із наказу №32-ДС від 09.06.2025, положення про Головне управління військової юстиції;
Обставини справи:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх.№1284/24 від 16.09.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю “Укроборонекспорт” до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовані недоліками акту про примусове відчуження майна серії А3723 від 21.11.2022, в якому вказана вартість примусово відчуженого майна за звітом №5 з оцінки майна (вих.№1367/1 від 08.11.2022) складовою частиною якого є висновок про вартість майна, що наданий Товариством з обмеженою відповідальністю “Юрформат” на підставі договору оцінки майна №1365/2 від 16.09.2022 та договору (вих.№1367/1), у зв`язку із чим позивачем заявляється про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 внести зміни до цього акту.
Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам пункту 2 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2024 позовну заяву залишено без руху, зобов`язано позивача виправити недоліки та встановлено строк на їх виправлення.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надійшла заява (вх.№12101/24 від 29.10.2024) про усунення недоліків.
Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2455/24 за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання суду призначено на 26.11.2024.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшла заява (вх.№9207 від 21.11.2024) про залучення третіх осіб.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшов відзив (вх.№11305/24 від 15.11.2024).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.11.2024 відкладено підготовче засідання у справі №911/2455/24 на 21.01.2025.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№14298/24 від 12.12.2024).
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх.№115/25 від 07.01.2025).
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від третьої особи надійшла заява (вх.№449/25 від 14.01.2025) про ознайомлення з матеріалами справи.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надйшли додаткові пояснення у справі (вх.№594/25 від 15.01.2025).
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від третьої особи надійшли пояснення щодо позову або відзиву (вх.№705 /25 від 17.01.2025).
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від третьої особи надійшли пояснення (вх.№794/25 від 21.01.2025).
У підготовче засідання 21.01.2025 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи-2; представники третьої особи-1 та третьої особи-3 не з`явились, про судове засідання повідомлені.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, коли питання, визначені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.
Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
У зв`язку з тим, що одними з позовних вимог, що заявлені у справі, є визнання недійсними договору оцінки майна №1365/2 від 16.09.2022 та договору оцінки майна №1367/1, що укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Юрформат”, та з огляду на ненадання цих договорів до матеріалів справи, суд дійшов висновку про витребування вказаних договорів у позивача, в порядку частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2025 відкладено підготовче засідання у справі №911/2455/24 на 18.02.2025 о 14:40.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від третьої особи-3 надійшли пояснення щодо позову або відзиву (вх.№896/25 від 22.01.2025).
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№1835/25 від 10.02.2025).
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надійшло клопотання (вх.№2161/25 від 17.02.2025) про долучення матеріалів до справи.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшло клопотання (вх.№1308/25 від 18.02.2025) про залишення частини позовних вимог без розгляду.
У підготовче засідання 18.02.2025 з`явились представники позивача, відповідача, третьої особи-2 та третьої особи-3, представник третьої особи-1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений через підсистему ЄСІТС “Електронний суд”.
У підготовчому засіданні судом встановлено, що позивачем недоплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн за подання позову у справі.
Судом роз`яснено представнику позивача про необхідність доплати судового збору у розмірі 3028,00 грн та наслідки неусунення цих недоліків позову у вигляді залишення позову без розгляду відповідно до пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.02.2025 відкладено підготовче засідання у справі №911/2455/24 на 11.03.2025 о 15:20.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надійшла заява (вх.№3643/25 від 27.02.2025) про усунення недоліків.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надійшло клопотання (вх.№3280/25 від 11.03.2025) про долучення доказів.
У підготовче засідання 11.03.2025 з`явились представники позивача, відповідача, третьої особи-2 та третьої особи-3, представник третьої особи-1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений через підсистему ЄСІТС “Електронний суд”.
У підготовчому засіданні 11.03.2025 оголошено перерву до 01.04.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.03.2025 повідомлено учасників справи про підготовче засідання у справі 01.04.2025 о 16:20.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від третьої особи - 2 надійшла заява (вх.№4305/25 від 01.04.2025) про проведення засідання за відсутності учасника справи.
У підготовче засідання 01.04.2025 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи-3, представники третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлений через підсистему ЄСІТС “Електронний суд”.
У підготовчому засіданні судом розглянуто клопотання (вх.№1308/25 від 18.02.2025) відповідача про залишення частини позовних вимог без розгляду, за результатом розгляду якого суд, ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання, постановив у задоволенні клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду відмовити, у зв`язку із невідповідністю статті 226 Господарського процесуального кодексу України: відсутністю обставин, за яких ця норма передбачає залишення позов без розгляду, оскільки відсутність факту укладення договорів з відповідними реквізитами не ототожнюється з ненаданням позивачем доказів наявності таких договорів, що визначено відповідачем як підстава для залишення позову без розгляду в частині позовних вимог про визнання спірних договорів недійсними.
01.04.2025 у підготовчому засіданні судом, відповідно до пункту 15 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів при розгляді справи по суті, вчинено інші дії, передбачені частиною 2 статті 182 цього Кодексу, відповідно до обставин справи, у суду відсутні підстави для відкладення підготовчого засідання або оголошення у ньому перерви, сторонами не вказано про бажання реалізувати будь-які процесуальні права на цій стадії процесу, не заявлено клопотань про відкладення підготовчого засідання.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.04.2025 закрито підготовче провадження у справі №911/2455/24, призначено справу до розгляду по суті на 24.04.2025 о 12:00.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надійшли додаткові письмові пояснення у справі (вх.№5443/25 від 22.04.2025).
У судове засідання 24.04.2025 з`явились представники позивача, відповідача, третьої особи-2 та третьої особи-3, представник третьої особи-1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений через підсистему ЄСІТС “Електронний суд”.
У судовому засіданні 24.04.2025, з огляду на неможливість завершення розгляду справи, судом оголошена перерва до 29.05.2025 об 11:00, в порядку частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.
Через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява третьої особи 2 - Київської обласної державної адміністрації (вх. № 6722/25 від19.05.2025) про проведення засідання за відсутності її представника.
У судове засідання 29.05.2025 з`явились представники позивача та відповідача, представники третіх осіб не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені судом.
У судовому засіданні 29.05.2025, з огляду на неможливість завершення розгляду справи, судом оголошена перерва до 26.06.2025 о 12:00, в порядку частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.05.2025 повідомлено учасників справи про судове засідання з розгляду справи по суті 26.06.2025 о 12:00.
У судове засідання 26.06.2025 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи-3, представники третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені судом. 
У судовому засіданні 26.06.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, з урахуванням вимог чинного законодавства суд
встановив:
Позивач зазначив, що правовою підставою для подання позову було порушення органами державної влади їх компетенції та порушення Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» під час тимчасового вилучення у позивача патронів до спортивної зброї та здійснення Військовою частиною НОМЕР_1 примусового відчуження цього майна, наслідком чого стало порушення прав і законних інтересів позивача.
Підставою позову зазначено порушення права Товариства з обмеженою відповідальністю “Укроборонекспорт” на одержання відповідної компенсації вартості примусово відчуженого майна, перевищення повноважень командира військової частини при прийнятті ним рішення про примусове відчуження належного позивачеві майна та неврахування інтересів особи приватного права - позивача у цій справі.
У зв`язку з чим, позивач звертається з позовними вимогами про: 
1) визнати недійсними договори оцінки майна №1365/2 від 26.09.2022 і №1367/1 від 05.11.2022, укладені між військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юрформат»;
2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни до Акту про примусове відчуження майна серія – А3723 №1 від 21.11.2022:
- Строчку «Власник майна …» викласти в наступній редакції:
«Власник майна Товариство з обмеженою відповідальністю «Укроборонекспорт» (02002, Київ, вул. Є. Сверстюка, 19, к.1128, код за ЄДРПОУ 33345054)»
- Строчку «Оцінка майна проведено …» викласти в наступній редакції:
«Оцінка майна проведена головним судовим експертом сектору військових та транспортних досліджень відділу досліджень колісних транспортних засобів лабораторії товарознавчих досліджень та досліджень транспортних засобів Державного наукового-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, код за ЄДРПОУ 25574630)», Свідоцтво №18965 ЕКК МВС 10.02.2023.»
- Строчку «За результатом оцінки майна складено…» викласти в наступній редакції:
«За результатами оцінки майна складений Висновок експерта від 08.05.2023 №СЕ-19-23/11056-ТВ.»
- Строчку «За результатами оцінки становить…» викласти в наступній редакції:
«За результатами оцінки становить 2849128 грн». 
Відповідач проти позову заперечує, вважає його безпідставним, незаконним і таким, що задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідач зазначає, що позивач не обґрунтував перед судом, яким актом законодавства визначений обов`язок відповідача вносити зміни в акти про примусове відчуження або вилучення майна.
Позивачем передчасно поданий даний позов, тому що визначення вартості відчуженого майна є складовою відносин, пов`язаних з відшкодування вартості такого майна, а оскільки час для виплати повної компенсації за відчужене майно не настав, відповідно, на даний час, права позивача не є порушеними. 
Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю “Юрформат”.
Суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Юрформат” повідомлялось судом про розгляд справи, проте, своїх пояснень не надало, участі представника у судових засіданнях не забезпечило. Судом враховано, що копії ухвал суду, які направлялись товариству рекомендованими листами з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» періодично отримувались представником Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрформат”, відтак, третя особа повідомлена про розгляд цієї справи судом та встановлені їй судом процесуальні строки.
При цьому, судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, судова практика якого згідно із статтею 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", використовується судом як джерело права, зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та справа "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003), відтак, третя особа мала вживати заходів, щоб дізнатись про хід розгляду цієї справи.
Враховуючи вищенаведене, можна дійти висновку що суд здійснив усі заходи для належного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрформат” про розгляд справи.
Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Київської обласної військової адміністрації.
Київська обласна державна адміністрація (Київська обласна військова адміністрація) проти позову заперечує та вважає його необґрунтованим.
Третя особа вказує, що примусове відчуження в умовах правового режиму воєнного стану регулюється Законами України №4765-VI «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правого режиму воєнного чи надзвичайного стану», Законом України №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» та Законом України №1932-XII «Про оборону України». 
Так, відповідно до статті 3 Закону України № 389-VIII військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Частиною першої статті 4 Закону України №4765-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що рішення приймається військовим командуванням, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київської чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.
Третя особа зазначає, що, в даному випадку, рішення було прийнято командиром військової частини НОМЕР_1 та погоджено з Київською обласною військовою адміністрацією відповідно до Закону України №4765-VI, Закону України №389-VIII, Закону України №1932-XII.
Відтак, твердження позивача про невідповідність суб`єкта погодження рішення про примусове відчуження майна не відповідають обставинам справи, не знаходять зовнішнє вираження ані в законодавстві, ані в практиці застосування законодавства судовою владою. 
Третя особа вказує, що оскарження оцінки реквізованого майна можливе тільки після попередньої компенсації відчуженого майна, у тому випадку, якщо власник не згоден з розміром компенсації, шляхом пред`явлення позову про відшкодування його вартості, проте, наразі така позовна вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.
Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства оборони України.
Міністерство оборони України проти позову заперечує, вважає його таким, що не підлягає задоволенню. 
Так, Міністерство оборони України вказує, що метою заявленого позову є те, що позивач планує у майбутньому звернутися із заявою про виплату йому компенсації за примусово відчужене майно та через зазначення в актах про примусове відчуження або вилучення майна вартості майна, яке на думку позивача є заниженою. 
Третя особа вважає, що момент звернення до суду, у даному випадку, законодавство пов`язує з настанням моменту виплати компенсації за примусове відчужене майно в умовах правового режиму воєнного стану, яка здійснюється після його скасування.
Відповідно, якщо така компенсація буде здійснена на підставі визначеної в актах на примусове відчуження або вилучення майна вартості майна, позивач вправі звернутися до суду з відповідним позовом про відшкодування збитків. 
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.
За приписами статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено станом на час розгляду справи. 
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України «Про правовий режим воєнного стану».
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Судом враховано, що станом на момент виникнення спору на території України діє особливий правовий режим, а саме: правовий режим воєнного стану, у зв`язку з яким вводяться в дію спеціальні законодавчі норми, що передбачають можливість примусового відчуження майна фізичних та юридичних осіб (без виключення) на підставі Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», норми спеціального закону в умовах особливого правового режиму превалюють над нормами законів мирного часу.
Відповідно до преамбули Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», цей Закон визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості; вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.
Згідно з частиною 1 статті 4 вищевказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
За приписами статті 5 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна, необхідного для відвернення або ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, здійснюється за рішенням органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, військового командування, органу місцевого самоврядування, на яких відповідно до Указу Президента України про введення правового режиму надзвичайного стану покладено здійснення заходів надзвичайного стану (далі - військове командування, орган, на який покладено здійснення заходів правового режиму надзвичайного стану).
Статтею 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», визначено, що про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).
Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.
Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.
Право державної власності на рухоме майно, що використовується чи може використовуватися для забезпечення діяльності підприємств оборонно-промислового комплексу України і щодо якого існує ризик переривання його функціонування у зв`язку з перебуванням такого майна на території адміністративно-територіальної одиниці України, щодо якої існує загроза її тимчасової окупації та межі якої розташовані на відстані не більше 30 кілометрів від району ведення воєнних (бойових) дій або від тимчасово окупованої території, виникає з дня введення в дію Указом Президента України рішення Ради національної безпеки і оборони України про примусове відчуження або вилучення такого майна.
У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.
У разі відсутності особи, в якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника, під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна, такий акт складається без її участі.
У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна.
Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, в якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.
З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства слідує, що сам по собі акт про примусове відчуження або вилучення майна не є рішенням військового командування, органу, на який покладено здійснення заходів правового режиму надзвичайного стану та за яким здійснюється примусове відчуження, чи вилучення майна.
Акт є документом, який складається з метою підтвердження події (факту) примусового відчуження або вилучення майна.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» термін "військове командування" вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про правовий режим воєнного стану» або Законі України «Про правовий режим надзвичайного стану», залежно від правового режиму, в умовах якого передається, відчужується або вилучається майно.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, зокрема об`єкти фонду захисних споруд цивільного захисту, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.
Отже, командир Військової частини НОМЕР_1 є військовим командуванням в розумінні Закону та мав необхідні визначені законом повноваження для прийняття спірного рішення про примусове відчуження майна, що перебувало у приватній власності відповідача.
Верховний Суд у своїй постанові від 24 липня 2024 року у cправі № 910/14243/22 зазначив, що згідно з пунктом 3 Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Статтею 15 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом. Будь-яка Висока Договірна Сторона, використовуючи це право на відступ від своїх зобов`язань, у повному обсязі інформує Генерального секретаря Ради Європи про вжиті нею заходи і причини їх вжиття. Вона також повинна повідомити Генерального секретаря Ради Європи про час, коли такі заходи перестали застосовуватися, а положення Конвенції знову застосовуються повною мірою.
Повідомленням від 28 лютого 2022 року Україна поінформувала Генерального секретаря Ради Європи щодо обсягу відступу, пославшись, зокрема, на статті 41 Конституції України та статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.
Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначається Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».
Верховний Суд вказав, що за правовою природою примусове відчуження майна у власника в умовах воєнного стану є реквізицією. З огляду на те, що реквізиція застосовується за обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника зумовлений потребою швидкої реакції від органів державної влади на відповідні обставини.
Також Верховний Суд зауважив, що право власності, в тому числі приватної, не є абсолютним; його здійснення має певні конституційно-правові межі. Втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства.
Судом встановлено, що позовні вимоги у цій справі спрямовані на визнання недійсними окремих правочинів (договорів оцінки майна), внесення змін до акту про примусове відчуження та перегляд оцінки вартості майна, проте, не містять фактичних обставин або доказів, що право відповідача на компенсацію вже фактично порушене та стало юридично захищеним.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» право на компенсацію у разі примусового відчуження майна в умовах правого режиму воєнного чи надзвичайного стану, у випадках, визначених статтею 3 цього Закону, мають юридичні та фізичні особи, у яких відчужені будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану або для відвернення чи ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, і відповідно їх правонаступники та спадкоємці. 
Компенсація за примусове відчужене майно в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану з попереднім повним відшкодуванням його вартості здійснюється військовим командуванням чи органом, що прийняв рішення про таке відчуження, за рахунок коштів державного бюджету до підписання акта. 
Компенсація за примусове відчужене майно в умовах правового режиму воєнного стану з наступним повним відшкодуванням його вартості здійснюється протягом п`яти наступних бюджетних періодів, правового режиму надзвичайного стану – протягом одного наступного бюджетного періоду після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за рахунок коштів державного бюджету. 
Оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна, а також оплата витрат з оцінки майна, яке відчужується, здійснюються військовим командуванням, органом, що прийняв рішення про таке відчуження або вилучення, за рахунок коштів державного бюджету (статті 10 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»).
Отже, відповідно до вимог чинного законодавства, право на компенсацію за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану, виникає після настання моменту повної виплати компенсації, оскільки саме на цій стадії власник майна отримує можливість реального захисту своїх порушених прав. Відповідно, оскарження оцінки майна або вимога про внесення змін до актів про примусове відчуження майна може бути реалізоване лише за наявності факту порушення суб`єктивного права (тобто, на момент виплати компенсації).
У цій справі позивач ще не звертався за такою компенсацією, така компенсація ще не була виплачена, відповідно, позивач не довів, що саме невиплата компенсації призвела до конкретних юридично значущих негативних наслідків для позивача. Суд вважає, що вимоги про зміну змісту актів про примусове відчуження майна не мають самостійної юридичної ваги без встановлення факту порушення прав у формі реального заподіяння збитків позивачу.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, позивачем не доведено належними та допустимими доказами щодо наявності порушення його прав, які підлягають захисту шляхом задоволення вимог, викладених у позовній заяві.
Інші доводи та докази учасників справи оцінені судом у сукупності з вищевикладеними та не наводяться у рішенні суду, позаяк не спростовують вказаних у рішенні висновків суду та не покладені судом в його основу.
Зважаючи на вищевикладені висновки суду, суд дійшов висновку про повну відмову у задоволенні позову. 
За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача залишаються за позивачем.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив:
1. У задоволенні позову (вх.№1284/24 від 16.09.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю “Укроборонекспорт” (02002, місто Київ, вулиця Сверстюка Євгена, будинок. 19, квартира 1128, код ЄДРПОУ 33345054) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
2. Судові витрати позивача залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 06.02.2026. 

Суддя С.О. Саванчук