Справа № 352/2449/25
Провадження № 3/352/10/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року	м. Івано-Франківськ	

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Олійник М.Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

в с т а н о в и в:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 440635 від 25.09.2025 вказано, що ОСОБА_1 25 вересня 2025 року близько 16 год. в АДРЕСА_1 вчинив дії домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно своєї невістки ОСОБА_2 , котра проживає поруч, а саме: заборонив користуватись спільним майном, морально принижував та вдарив палицею по руках, чим було завдано шкоду психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 440634 від 25.09.2025 вказано, що ОСОБА_1 25 вересня 2025 року близько 16 год. в АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: заборонив користуватись спільним майном, вчинив конфлікт, морально принижував, чим було завдано шкоду психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засідання свою провину не визнав та пояснив Щодо фактів домашнього насильства стосовно дружини та невістки, які нібито мали місце 25 вересня, він зазначив, що таких дій не вчиняв. Між ними дійсно виник конфлікт, причиною якого стала спроба дружини та невістки розмістити картоплю в його підсобному приміщенні, проти чого він категорично заперечував, оскільки на території домоволодіння, де вони спільно проживають, наявні ще два підвальні приміщення, придатні для зберігання зазначеного майна. Образливих слід чи погроз в сторону дружини і невістки він не використовував, нікого з них палицею не бив.
Потерпіла ОСОБА_2 суду повідомила, що 25 вересня 2025 року вона разом зі своєю свекрухою ОСОБА_4 вирішили перенести викопану картоплю до підсобного приміщення (півниці). Проте ОСОБА_1 категорично заперечував проти цього, не пускав їх до приміщення, поводився агресивно та кричав. Говорив, що вважає вказане підсобне приміщення лише своїм. Незважаючи на це, заявниці вдалося зайти до підсобного приміщення, після чого ОСОБА_5 наніс їй удар палицею по руці. Після цього ОСОБА_4 відібрала у нього палицю, і вони були змушені викликати працівників поліції. Наступного дня вона звернулася до сімейного лікаря в поліклініку, де їй було призначено заспокійливі лікарські засоби. Синця на руці ще не було.
Потерпіла ОСОБА_3 суду пояснила, що 25 вересня 2025 року її чоловік ОСОБА_1 не допускав її та їхню невістку ОСОБА_6 до підсобного приміщення (півниці), у якому мала зберігатися картопля. Вона вважає, що зазначене підсобне приміщення належить саме їй, оскільки всі будівельні роботи щодо його зведення здійснювалися її батьком. Натомість ОСОБА_1 вважає, що оскільки підсобне приміщення розташоване під житловим будинком, у якому він проживає, воно належить виключно йому, і користуватися ним має право лише він. Під час конфлікту ОСОБА_1 категорично заперечував проти доступу до приміщення та замахувався палицею на ОСОБА_6 , у зв`язку з чим потерпіла відібрала у нього палицю та викинула її. Також потерпіла зазначила, що ОСОБА_1 поводився агресивно, кричав на неї, називав її злодійкою та брехухою, при цьому нецензурних слів не вживав. У зв`язку з указаними подіями вона була змушена звернутися до працівників поліції.

Суду були надані такі письмові докази: 
За ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 25 вересня 2025 року щодо епізоду з потерпілою ОСОБА_2 :
- протокол серії ВАД №440635 від 25 вересня 2025 року про адміністративне правопорушення;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25 вересня 2025 року від ОСОБА_2 ;
- письмові пояснення ОСОБА_2 , яка зазначила, що її свекор систематично з нею свариться, погрожує та виганяє її з дому, ображає нецензурними словами, забороняє користуватись спільним майном;
- письмові пояснення ОСОБА_1 , який зазначив, що його невістка ОСОБА_2 провокує на самогубство. Даний конфлікт почався через те, що він не пустив свою дружину та невістку в підвал з картоплею.
- письмові пояснення ОСОБА_3 , яка зазначила, що її чоловік ОСОБА_1 заборонив класти картоплю в підвал, яким завжди користувались, після чого відбулась сварка і він вдарив палицею невістку по руках. Не дозволяє користуватися майном, вчиняє психологічний тиск;
- копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №440634 від 25 вересня 2025 року;
- рапорт працівника поліції про те, що о 15:17 25 вересня2025 року від ОСОБА_3 надійшло повідомлення про конфлікт з чоловіком ОСОБА_3 ;
- відеозаписом, що міститься на диску, на якому зафіксовано процес спілкування працівників поліції, які приїхали на виклик, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 
За ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 25 вересня 2025 року щодо епізоду з потерпілою ОСОБА_3 :
- протокол серії ВАД №440634 від 25 вересня 2025 року про адміністративне правопорушення;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25 вересня 2025 року від ОСОБА_3 ;
- письмові поясненням ОСОБА_3 , яка зазначила, що її чоловік ОСОБА_1 заборонив класти картоплю у підвал, говорить, що підвал його після чого відбулась сварка і він вдарив палицею невістку по руках. Не дозволяє користуватися майном, вчиняє психологічний тиск;
- письмові поясненням ОСОБА_2 , яка зазначила, що її свекор систематично з нею свариться, погрожує та виганяє її з дому, ображає нецензурними словами, забороняє користуватись спільним майном
- письмові пояснення ОСОБА_1 , який зазначив, що його невістка ОСОБА_2 провокує на самогубство. Даний конфлікт почався через те, що він не пустив свою дружину та невістку підвал з картоплею;
- копією протоколу серії ВАД №440635 від 25 вересня 2025 року про адміністративне правопорушення;
- рапортом працівника поліції про те, що о 15:17 25 вересня2025 року від ОСОБА_3 надійшло повідомлення про конфлікт з чоловіком ОСОБА_3 ;
- відеозаписом, що міститься на диску, на якому зафіксовано процес спілкування працівників поліції, які приїхали на виклик, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Представником ОСОБА_7 – ОСОБА_8 до матеріалів справи були долучені копії: 
-довідки про доходи ОСОБА_1 , згідно з якою розмір його пенсії у 2024 році складав 3240 грн.;
-квитанцій про купівлю лікарських засобів;
-виписки з картки стаціонарного хворого №4296/18;
-квитанцію про отримання ОСОБА_1 аліментів від сина за жовтень 2025 року в сумі 1660,72 грн.

Представник потерпілої ОСОБА_3 – адвокат Дяків Д.І. до матеріалів справи долучив:
-довідку про відвідування ОСОБА_2 лікаря 26 вересня 2025 року, діагноз: синяк/забій;
-фото руки;
-відеозапис, на якому зафіксовано перебіг конфлікту між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Оцінивши всі зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, з таких підстав.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого ст. 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Згідно вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
У відповідності до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, та іншими.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 440635 від 25.09.2025 вказано, що ОСОБА_1 25 вересня 2025 року близько 16 год. в АДРЕСА_1 вчинив дії домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно своєї невістки ОСОБА_2 , котра проживає поруч, а саме: заборонив користуватись спільним майном, морально принижував та вдарив палицею по руках, чим було завдано шкоду психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 440634 від 25.09.2025 вказано, що ОСОБА_1 25 вересня 2025 року близько 16 год. в АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: заборонив користуватись спільним майном, вчинив конфлікт, морально принижував, чим було завдано шкоду психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
При цьому диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за № 2229-VIII.
Ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Таким чином, домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, в наслідок якого завдано шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно зміст обвинувачення, що міститься в протоколах про адміністративні правопорушення, не відповідає диспозиції статті та є неконкретним, що порушує право на захист від неконкретного обвинувачення, оскільки: по-перше, містять некоректне формулювання про спричинення «шкоди психологічному здоров`ю потерпілої», хоча фабула ч.1 ст. 173-2 КупАП, містить визначення наслідків саме у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю потерпілої; по-друге, відповідні протоколи не містять вказівки на конкретні наслідки дій ОСОБА_1 .
Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції ст. 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало насильство, що прямо витікає з диспозиції статті та є обов`язковим, та наслідки таких посягань.

Як було встановлено судом у ході судового розгляду, 25 вересня 2025 року між ОСОБА_1 , його дружиною ОСОБА_3 та невісткою ОСОБА_2 виник побутовий конфлікт, який розгорнувся на ґрунті спору щодо користування підсобним приміщенням (підвалом, півницею), що є предметом триваючого спору про поділ спільного сумісного майна.
В ході конфлікту ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , усвідомлюючи наявність такого спору та попри категоричні заперечення ОСОБА_1 , вчиняли активні дії, спрямовані на використання зазначеного приміщення, зокрема на перенесення та зберігання в ньому викопаної картоплі. Незважаючи на чітко висловлену незгоду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 спустилася до підвалу з мішком картоплі, неодноразово повторювала: «Це наше! Це наше!», чим фактично ініціювала загострення конфлікту. ОСОБА_1 , у свою чергу, намагався цьому перешкодити, що супроводжувалося словесною суперечкою між усіма учасниками події. На слова ОСОБА_1 : «Не пущу!», його дружина ОСОБА_3 в категоричній формі повторювала: «Пустиш! Пустиш!» 
Таким чином, суд дійшов висновку, що конфлікт мав обопільний характер, не був одностороннім та виник і продовжувався за активної участі самих заявниць, які не лише не утрималися від конфліктної поведінки, а й своїми діями фактично спровокували його розвиток. Суд також бере до уваги, що між сторонами тривалий час існують давні неприязні відносини, що додатково вплинуло на ескалацію словесної суперечки. 
Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд відмічає, що належних, допустимих та достовірних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт спричинення ОСОБА_1 шкоди саме психічному здоров`ю ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , матеріали справи не містять. Наявні пояснення сторін носять суперечливий та взаємовиключний характер, а об`єктивні дані (належні медичні документи, висновки експертиз, показання незаінтересованих свідків тощо), які б беззаперечно підтверджували застосування фізичного насильства саме з боку ОСОБА_1 , відсутні.
За таких обставин суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки встановлений інцидент є побутовим конфліктом між повнолітніми членами сім`ї, який мав взаємний характер, був спровокований активними діями обох сторін та не супроводжувався доведеним спричиненням шкоди.
У даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілих, не відображені у протоколах про адміністративне правопорушення, та у матеріалах даної справи, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом».
Насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Разом з тим, суперечка, про яку йде мова у протоколі про адміністративне правопорушення, не охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.
Тобто факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Сам факт звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.
Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.
Враховуючи, що склад адміністративного правопорушення не підтверджено належними доказами, провадження підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутня об`єктивна сторона правопорушення.
При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.
Таким чином, надані органом поліції матеріали суд визнає недостатніми для підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні інкримінованого правопорушення, а отже, керуючись фундаментальним принципом презумпції невинуватості та вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі з причини відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 9, 247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження в адміністративній справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень.
Постанова у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя    Максим ОЛІЙНИК