СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Харків Справа № 913/203/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ТА ПРОЕКТНО-КОНСТРУКТОРСЬКИЙ ІНСТИТУТ "ЕНЕРГОПРОЕКТ", м. Харків на рішення Господарського суду Луганської області від 31.10.2025 у справі №913/203/25
за позовом Акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ТА ПРОЕКТНО-КОНСТРУКТОРСЬКИЙ ІНСТИТУТ "ЕНЕРГОПРОЕКТ", м. Харків
до відповідача Приватного акціонерного товариства “ЕКОЕНЕРГІЯ”, м. Сєвєродонецьк, Луганська область
про стягнення 59640 грн 00 коп.
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025р. Акціонерне товариство «ХАРКІВСЬКИЙ НАУКОВО- ДОСЛІДНИЙ ТА ПРОЕКТНО-КОНСТРУКТОРСЬКИЙ ІНСТИТУТ «ЕНЕРГОПРОЕКТ» (далі- Позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ЕКОЕНЕРГІЯ» (далі- Відповідач) про стягнення 59640 грн 00 коп. за договором № 10599/13 від 14.11.2013 року.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 31.10.2025 у справі №913/203/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, за змістом якої просив означене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Позивач зазначив, що судом першої інстанції не встановлено усі обставини справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам та не застосовано стандарт вірогідності доказів, наслідком чого стало прийняття незаконного рішення.
Так, зокрема, Позивач стверджував, що через обмеження послуг поштового зв`язку на території Луганської області, де перебував Відповідач у 2014-2016 роках, а також обмежений строку зберігання Укрпоштою, дані про поштові відправлення на адресу
Відповідача акту виконаних робіт- не збереглися, а тому суд повинен був застосувати до обставин листування сторін стандарт вірогідності доказів та прийняти до уваги обмін документацією засобами електронного/факсимільного зв`язку, яке передбачено умовами п.7.8. Договору.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №913/203/25 від 24.11.2025р відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу, а також заявлення клопотань з доказами надсилання іншим учасникам справи у строк до 04.12.2025.
Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідач не скористався правом на подання відзиві на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Через відпустку судді Медуниці О.Є. протоколом потворного автоматизованого розподілу від 22.01.2026 визначено новий склад судової колегії: головуючий суддя–Стойка О.В., судді Істоміна О.А., Попков Д.О.
Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду –підлягає залишенню без змін виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини:
-укладення 14.11.2013р між сторонами спору Договору № 10599/13 за умовами п. 1.1. якого Відповідач, як замовник, доручає і зобов`язується прийняти та сплатити, а Позивач, як виконавець, бере на себе виконання послуг і відповідно до технічного завдання за темою: «вирішення технічних питань за завданням замовника» (далі-Договір);
- визначення Додатком №1 до Договору переліку проектних робіт, що виконуються за завданням замовника;
-узгодження Додатком №2 до договору договірної ціни, що складає 188 292 грн 00коп. з ПДВ та врегульовано, що вказана сума може бути використана повністю або частково, а також визначення Додатком №3 календарного плану, яким передбачено 1 етап (П.-То, № 31.12.2013), а Додатком №4 до договору сторонами врегульовано зведений кошторис;
-укладення між сторонами додатків до Договору, зокрема кошторисів: №1 на проектні роботи на суму 8520 грн 00 коп. з ПДВ, кошторис №2 на суму 30459 грн 00 коп. з ПДВ, кошторис №3 на суму 36636 грн 00 коп. з ПДВ, кошторис №4 на суму 32376 грн 00 коп. з ПДВ, кошторис №5 на суму 1278 грн 00 коп. з ПДВ, кошторис №6 на суму 47925 грн 00 коп. з ПДВ, кошторис № 7 на суму 25560 грн 00 коп. з ПДВ, кошторис №8 на суму 4260 грн 00 коп. з ПДВ, кошторис №9 на суму 1278 грн 00 коп. з ПДВ;
-укладення між сторонами додаткової угоди №1 від 16.04.2014 до договору, на виконання робіт на тему: «Вирішення технічних питань із завдання замовника» (далі додаткова угода №1) якою, зокрема, збільшено вартість за договором на 49700 грн 00 коп., крім того ПДВ 9940 грн 00 коп., разом з ПДВ 59640 грн 00 коп, погоджено новий кошторис №10 та продовжено дію Договору до 31.12.2014.
Зазначені обставини сторонами не оспорюються.
Звертаючись з даним позовом, Позивач зазначав, що на виконання умов вказаного договору та у межах строку, встановленого календарним планом (додаток № 3 до Додаткової угоди № 1 від 16.04.2014 до договору № 10599/13 від 14.11.2013), він виконав проектні роботи, визначені додатком № 1 до вказаної Додаткової угоди № 1 від 16.04.2014 до договору № 10599/13 від 14.11.2013 – Доповнення до переліку проектних робіт, що виконуються за завданням Відповідача та направив на його адресу виконані роботи.
Також Позивач зазначав, що проектні рішення з технічних питань передавалися Відповідачу шляхом поетапної передачі технічної документації, що підтверджується наданими накладними від 25 квітня 2014 року, від 12 травня 2014 року, від 03 червня 2014 року. Проте, всупереч умовам п.4.2 Договору, підписаний акт № 2 здачі – приймання робіт до договору № 10599/13 від 14.11.2013, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 16.04.2014, вартістю 59 640 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот сорок) грн., 00 коп., Відповідач не повернув, про наявність зауважень або недоліків виконаних робіт Позивача не повідомив, протокол недоліків не надав.
Наведені обставини стали підставою до звернення Позивача з відповідним позовом про стягнення з Відповідача 59640 грн 00 коп. заборгованості за спірним Договором.
Відповідач не скористався правом подання відзиву в суді першої інстанції.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції констатував відсутність у Відповідача обов`язку зі сплати за актом №2 приймання-передачі робіт через відсутність доказів надсилання (та/або отримання) зазначеного акту, що стало підставою до відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Предметом апеляційного перегляду є незгода Позивача з висновками суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, яку він обґрунтовує недослідженням судом першої інстанції обставин обмеження послуг поштового зв`язку на території Луганської області, де перебував Відповідач у 2014-2016 роках та незастосуванням стандарту вірогідності доказів до листування сторін засобами електронного/факсимільного зв`язку, яке передбачено умовами п.7.8. Договору.
Відповідно до ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що предметом Договору є здійснення проектних робіт, які полягали у складанні технічної документації та розробки креслень з реконструкції витяжних трубопроводів паливного газу, антикорозійний захист трубопроводів та опорних металоконструкцій, теплової ізоляції трубопроводів, складально-монтажного креслення металоконструкції, тощо.
Відповідно до ст 887 ЦК України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.
У визначенні даного договору індивідуалізація його як різновиду договору підряду виявляється у характері цих робіт та в їх результаті. Мається на увазі, що роботи є проектними та пошуковими, а їх результатом є відповідні документи, зокрема розроблена технічна документація. При цьому роботи виконуються за завданням замовника, який зобов`язується прийняти та сплатити результат робіт. 
Таким чином, виходячи з предмету Договору та взаємовідносин сторін, за своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором підряду та до нього застосовуються положення глави 61 Цивільного кодексу України, а не договором про надання послуг, як помилково визначив суд першої інстанції.
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 Цивільного кодексу України).
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Разом з тим, Верховний Суд неодноразово зазначав, що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акту і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений договором. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника (такі висновки наведені в постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №917/1489/18, від 18.07.2019 у справі №910/6491/18, від 19.06.2019 у справі №910/11191/18).
Таким чином, визначальним у даній категорії спорів є факт доведення виконавцем (Позивачем), що він надсилав замовнику (Відповідачу) акт та, у випадку необґрунтованої відмови останнього від його підписання - реальне виконання робіт за договором.
Як встановлено судом першої інстанції, пунктом 4.1 Договору передбачений обов`язок Позивача надати Відповідачу акт приймання-передачі у кількості 3 (трьох) примірників, після завершення робіт за етапом календарного плану.
В свою чергу, Відповідач протягом 10 календарних днів зобов`язаний розглянути подані йому звітні документи і направити Позивачу в 1 екземплярі акт прийому-передачі (з оригінальними підписами і печатками). У разі наявності зауважень чи недоліків замовник не підписує акт, складає протокол недоліків і направляє його виконавцю для виконання. Після усунення недоліків виконавець повторно надає акт, який замовник підписує (4.2 Договору).
За твердженням Позивача, у межах строку, встановленого календарним планом (додаток № 3 до Додаткової угоди № 1 від 16.04.2014 до договору № 10599/13 від 14.11.2013), він виконав проектні роботи, визначені додатком № 1 до вказаної Додаткової угоди № 1 від 16.04.2014 до договору № 10599/13 від 14.11.2013 – Доповнення до переліку проектних робіт, що виконуються за завданням замовника, та направив на адресу замовника виконані роботи. Проектні рішення з технічних питань передавалися замовнику шляхом поетапної передачі технічної документації, що підтверджується наданими накладними від 25 квітня 2014 року, від 12 травня 2014 року, від 03 червня 2014 року.
Обґрунтовуючи факт направлення акту приймання-передачі виконаних послуг №2 до спірного договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 16.04.2014, Позивач посилається на листи від 01.08.2014 року за вих. № 22120/326-3537 та від 28.01.2016 №22120/326-246.
Разом з тим, Позивачем не надано доказів реального здійснення зазначених направлень на адресу Відповідача а ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанції.
Безпідставними є доводи апелянта, щодо неможливості направлення даного акту на адресу Відповідача через події, які відбувались на території Луганської області з 2014 року, оскільки як вбачається з матеріалів справи, місцезнаходженням Відповідача є м. Сєвєродонецьк, окупація якого відбулась лише у 2022 році, відтак Позивач не був позбавлений можливості до лютого 2022 року направити спірний акт Відповідачу, оскільки засоби поштового зв`язку у місті Сєвєродонецьку функціонували до того часу.
Необґрунтованими є доводи апелянта, про те, що судом першої інстанції не було застосовано стандарту вірогідності доказів, оскільки:
- обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;
- важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування – спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою;
- зазначений у статті 79 ГПК України стандарт доказування як «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач;
- необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу;
- на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17].
Такі ж висновки щодо застосування стандарту переваги більш вагомих доказів зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій.
Відтак, саме Позивач звертаючись до суду з позовною заявою із викладеними у ній вимогами до Відповідача мав у відповідності до положень чинного господарського процесуального законодавства підготувати позовну заяву, обґрунтувати її належним чином і на підтвердження своїх доводів і вимог надати суду у передбаченому законом порядку усі належні і допустимі докази.
Отже, хоча Позивач й посилається на факт виконання ним робіт в повному обсязі та передання всієї документації Відповідачу, проте не надає суду належних і допустимих доказів в обґрунтування зазначеного.
Враховуючи, що Позивачем не надано доказів надсилання Відповідачу акту виконаних робіт на суму 59 640 грн, які б підтверджували виконання робіт в цій частині, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав зі стягнення вказаної суми з Відповідача на користь апелянта.
При цьому, помилкове визначення судом першої інстанції правової природи укладеного між сторонами Договору, не вплинуло на правильність вирішення даного спору.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Позивача – підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 31.10.2025 у справі №913/203/25 в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновок суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги, відносяться на заявника апеляційної скарги. Про стягнення інших судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу, сторонами не заявлено, тому вони не підлягають розподілу.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ТА ПРОЕКТНО-КОНСТРУКТОРСЬКИЙ ІНСТИТУТ "ЕНЕРГОПРОЕКТ", м. Харків на рішення Господарського суду Луганської області від 31.10.2025 у справі №913/203/25– залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Луганської області від 31.10.2025 у справі №913/203/25 – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Акціонерне товариство "ХАРКІВСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ТА ПРОЕКТНО-КОНСТРУКТОРСЬКИЙ ІНСТИТУТ "ЕНЕРГОПРОЕКТ", м. Харків.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна 

Суддя Д.О. Попков