КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 листопада 2025 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 362/2840/23
номер провадження 22-ц/824/1226/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду 
цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,
представник відповідача ОСОБА_2 ,
експерт Голіян М.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 
на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року /суддя Марчук О.Л./
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідно до письмового договору ОСОБА_5 отримав від нього позику в сумі 100 000 доларів США із строком повернення до 18 травня 2023 року.
Враховуючи, що позичальник помер, позивач повідомив нотаріуса про вимоги до спадкоємців.
Оскільки вказану суму позики за договором позивачу не повернуто, позивач просив стягнути зі спадкоємців позивальника - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на свою користь грошові кошти в сумі 1 979 000 гривень 00 копійок, звернувши стягнення на нерухоме майно, що належало позичальнику у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер 3210700000:03:009:0006, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і земельної ділянки, площею 0,092 гектара, кадастровий номер 3210700000:03:009:0005, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом їх реалізації в процедурі виконавчого провадження, а також визначити порядок виконання рішення у даній справі шляхом продажу майна в процедурі виконавчого провадження з прилюдних торгів з перерахуванням позивачці усіх отриманих від продажу грошових коштів за вирахуванням витрат виконавчого провадження, в межах еквіваленту 100 000 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахування їй коштів.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2023 р. прийнято відмову ОСОБА_4 від позову до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів. Закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів. /а.с. 83/
Рішенням  Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 979 000 (один мільйон дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок, звернуто стягнення на:
-домоволодіння АДРЕСА_1 ;
-земельну ділянку, площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер 3210700000:03:009:0006, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ;
-земельну ділянку, площею 0,092 гектара, кадастровий номер 3210700000:03:009:0005, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом їх реалізації в процедурі виконавчого провадження.
Визначено порядок виконання рішення у даній справі шляхом продажу майна в процедурі виконавчого провадження з прилюдних торгів з перерахуванням ОСОБА_4 усіх отриманих від продажу грошових коштів за вирахуванням витрат виконавчого провадження, в межах еквіваленту 100 000 (ста тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на день перерахування коштів ОСОБА_4 .
Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат. /а.с. 98-99/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, відмовивши у позовних вимогах.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції допущено процесуальні порушення - неповідомлення відповідача про розгляд справи. Щодо порушення норм матеріального права, зазначав, що суд першої інстанції неправильно встановив коло спадкоємців, які спадкують майно померлого ОСОБА_5 , відповідно, неправильно вирішив питання про частку боргу, яку мають спадкувати кожний зі спадкоємців (у разі підтвердження наявності боргу). Судом першої інстанції не витребувано матеріали спадкової справи. Так, з оскаржуваного рішення вбачається, що загальна сума боргу, що залишилася невиплаченою на момент смерті ОСОБА_5 , складає 100 000 доларів США, що, на думку суду, підтверджується розпискою від 18 травня 2019 року. Якщо така сума боргу дійсно має місце, то відповідач спадкує не всю зазначену суму боргу, а половину від неї, оскільки спадкоємців двоє, тобто по 50 000 доларів США, але не більше вартості спадкового майна. Наголошував і на тому, що суд першої інстанції не встановив дійсну ринкову вартість майна, яке спадкується спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , що є обов`язковим під час розгляду такої категорії спорів. Вказував, що відомості про оцінку майна, що зазначені як в укладених договорі дарування 1/2 частки земельної ділянки та будинку, договорі купівлі- продажу частки земельної ділянки, а також про які йде мова у звітах про експертну грошову оцінку, не відповідають дійсності, а тому, відповідач вважає необхідним провести незалежну експертну оцінку всього майна. Окремо наголошував на тому, що покійний син відповідача, ОСОБА_5 , не писав розписку, копію якої долучено позивачем та ОСОБА_7 до матеріалів справи, а тому відсутні відносини з договору позики між померлим та позивачем. Також вказував, що суд першої інстанції не звернув увагу, що звернення стягнення на спадкове майно відповідача у натурі є неможливим, адже йому належить лише частина спадкового будинку та земельних ділянок. Інша   частина спадкового майна, що була успадкована ОСОБА_7 , до ухвалення оскаржуваного рішення була подарована Позивачу, що перешкоджає звернути стягнення на   частину майна, яке спадкує Відповідач, адже таку частку спадкового майна спочатку потрібно виділити в натурі. Для виділення частини спадкового майна відповідача в натурі потрібно пред`являти окремі позовні вимоги. Окремо, у зв`язку з тим, що відповідач не брав участі у справі, клопотав про дослідження оригіналів доказів, зокрема і розписки задля проведення експертизи, та допиті свідків.
Представник позивача звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, зазначаючи про необґрунтованість та безпідставність її вимог. Вказував, що суд повідомляв відповідача про розгляд справи шляхом розміщення повідомлення про засідання на сайті судової влади України. Також ОСОБА_3 був добре обізнаний і про рух спадкової справи, і про рух даної справи в суді першої інстанції, він спілкувався з позивачем. Судом першої інстанції належним чином було визначено коло спадкоємців та їх частки. Вказував, що в даному випадку виконання судового рішення має відбуватися шляхом стягнення з ОСОБА_3 коштів в сумі, еквівалентній 50 000,00 доларів США, за рахунок реалізації отриманого ним у спадщину нерухомого майна. У разі, якщо внаслідок продажу належної ОСОБА_3 частки цього нерухомого майна буде отримано суму, більшу за еквівалент 50 000,00 доларів США, решту коштів, після вирахування з них суми судових витрат, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, буде перераховано виконавцем на рахунок ОСОБА_3 . Крім того, перед реалізацією цього майна виконавець має провести його обов`язкову незалежну оцінку. Щодо розписки, зазначав, що позивачем було надано копію цієї розписки, оригінал було оглянуто суддею безпосередньо в судовому засіданні, її було підписано в присутності 3-х свідків, одним з яких є мати померлого, яка у відзиві на позов та безпосередньо в судовому засіданні підтвердила і факт передачі коштів, і розмір переданої суми, і факт підписання розписки її сином - ОСОБА_5 . Більше того, сам факт того, що ОСОБА_6 добровільно передала у власність позивача всю отриману нею у власність частку спадщини є беззаперечним додатковим доказом факту отримання її сином позики від позивача в її присутності. Право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. Таким чином, ОСОБА_3 , як спадкоємець померлого ОСОБА_5 , є власником належного йому майна з дати відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже звернення стягнення є законним. Вказував, що посилання на те, що позивач просить одночасно стягнути з відповідача борг за договором позики та звернути стягнення на спадкове майно є безпідставними. Позивач має право вимагати у відповідача, як у спадкоємця, повернення боргу за договором позики, в т.ч. шляхом звернення стягнення на спадкове майно, проте, в межах суми позики. Звернення стягнення на спадкове майно є не окремою позовною вимогою, а лише способом виконання рішення про стягнення боргу, про що прямо зазначено і в позові, і в рішенні. Стягнення звертається не на кошти відповідача, а саме на ту частину спадкового майна, яку він отримав, як спадкоємець. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.
Судом встановлено, що 18 травня 2019 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_5 отримав від позивачки в борг грошові кошти в сумі 100 000 доларів США та зобов`язалася повернути позику в строк до 18 травня 2023 року.
Факт отримання ОСОБА_5 від позивачки зазначеної суми грошових коштів у позику підтверджується змістом відповідної розписки від 18 травня 2019 року (а.с. 4 - 5).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01 серпня 2022 року (а.с. 6).
Відповідач по даній справі - ОСОБА_3 - є спадкоємцем померлого, про що свідчать надані позивачкою на підтвердження своїх вимог копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 01.05.2023 року (а.с. 90, 92, 94).
Надалі, позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Нещасної Т.М. із заявою з вимогою до спадкоємців позичальника, у якій повідомила про наявність боргових зобов`язань померлого ОСОБА_5 перед позивачкою (а.с. 7 - 8).
Відповідно до листа № 99/02-14 від 31.03.2023 року Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Нещасної Т.М., вказану вимогу позивачки прийнято і зареєстровано (а.с. 9).
Вирішуючи спір по суті вимог, суд першої інстанції керувався вимогами статті 625 ЦК України про те, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; статті 1282 ЦК України відповідно до якої, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено; у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.05.2023 року, спадкодавцю відповідача на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 12).
Також, за відомостями витягу з Державного земельного кадастру від 21.07.2022 року, спадкодавцю відповідача на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер 3210700000:03:009:0006, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).
Крім того, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.02.2007 року, спадкодавцю відповідача на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,092 гектара, кадастровий номер 3210700000:03:009:0005, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24, 25, 26).
У зв`язку із цим, оскільки відповідач як спадкоємець позичальника не виконав свого обов`язку задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, суд першої інстанції дійшов висновків, що на підставі статті 1282 ЦК України, слід звернути стягнення на майно, яке було передане відповідачу як спадкоємцю в натурі.
Одночасно, суд визначив порядок виконання рішення у даній справі шляхом продажу майна у процедурі виконавчого провадження з прилюдних торгів з перерахуванням позивачці усіх отриманих від продажу грошових коштів за вирахуванням витрат виконавчого провадження, в межах еквіваленту 100 000 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахування їй коштів.
Однак з таким висновком суду у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.
Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції визнав відповідача ОСОБА_3 належно повідомленим про час і місце розгляду справи виключно шляхом розміщення судового виклику на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с. 43, 67, 75 т. 1), мотивуючи це невідомим місцем його проживання. Проте таке повідомлення є неналежним, оскільки суперечить вимогам ст. 128, ч. 5 ст. 129 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, а також ОСОБА_6 (яка до виключення зі складу відповідачів брала участь у справі) та приватний нотаріус Нещасна Т.М., у якої відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , знали фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ) та мали засоби зв`язку з ним (телефонний зв`язок, який підтримувався регулярно до моменту смерті спільного сина). 
За таких обставин суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін та право на захист (ст. 12, ст. 13 ЦПК України), а також право відповідача бути повідомленим про розгляд справи проти нього.
Неналежне повідомлення відповідача є безумовною підставою для скасування судового рішення, якщо апелянт на це вказує (ст. 376 ЦПК України).
Щодо суті спору, оскільки відповідача неналежним чином було повідомлено про розгляд справи, апеляційним судом здійснюється оцінка доводів апеляційної скарги у повному обсязі.
Так, апелянт вказував на те, що покійний син відповідача, ОСОБА_5 , не писав розписку, копію якої долучено позивачем до матеріалів справи (а.с. 4-5 том № 1), а тому відсутні відносини з договору позики між померлим та позивачем.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року призначено у справі посмертну судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання:
1.     чи виконано рукописний текст на розписці від 18 травня 2019 року ОСОБА_5 чи іншою особою? 
2.     чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 на розписці від 18 травня 2019 року ОСОБА_5 чи іншою особою?
Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.
Відповідно до висновку від 09.07.25 р. №3939/25-32, питання «чи виконано рукописний текст на розписці ОСОБА_5 чи іншою особою?», не вирішувалося в зв`язку з відсутністю у розпорядженні експерта порівняльного матеріалу зі зразками почерку ОСОБА_5 ; підпис від імені ОСОБА_5 , що міститься на розписці від 18.05.19 р., виконано ймовірно ОСОБА_5 /т. 4 а.с. 196/
На вимогу представника апелянта, апеляційним судом було допитано експерта ОСОБА_9 , який пояснив, що за період написання розписки 2018-2019 роки було зібрано мало матеріалу, матеріал стосувався або 2006 року або 2020-2022 років, при цьому, з часом підпис особи можу зазнавати певних змін. Водночас, за характерними ознаками наданих для порівняння зразків, 5 з них відрізняються, а 12 співпадають, тому висновок зроблений позитивно ствердний щодо належності саме підпису ОСОБА_5 на розписці. Експертиза самого тексту не проводилась, оскільки не вистачило зразків для порівняння. Документи, які досліджувались експертом містяться у переліку у вступній частині висновку, при цьому, можуть не у повному обсязі відображатись в ілюстративній таблиці.
Представником апелянта заявлено клопотання про призначення ще однієї судової почеркознавчої експертизи, при чому жодним чином не обґрунтовано чи просить він додаткове дослідження чи повторне і у зв`язку з чим, лише зазначає про необґрунтованість висновку у зв`язку з чим у вказаному клопотанні суд відмовляє.
Також апеляційний суд повертає висновок експерта від 14.11.2024 р. №СЕ-19/111 -24/65416-ПЧ, наданий ОСОБА_4 і не приймає його до розгляду, оскільки експертиза проведена по документам, наданим виключно ОСОБА_4 як роботодавцем померлого ОСОБА_5 , зокрема, досліджувались вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_5 , які містились у наступних документах:  аркуш паперу жовтого кольору;  аркуш паперу білого кольору;  заява у ФОП « ОСОБА_4 » на 1 арк.;  відповідь на звернення на 1 арк.; заява фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 на 1 арк.;-угода про збереження конфеденційної інформації на 3 арк.; договір № 16/06/22 на 3 арк.; Договір №30/07 на 2 арк., в чому суд вбачає фактично наявний конфлікт інтересів та зацікавленість самої ОСОБА_4 .
Крім того, апеляційним судом допитувались свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 - позикодавець і свідки по розписці, які підтвердили, що між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 існували певні дружні відносини, ОСОБА_4 допомагала їй у лікуванні сина ОСОБА_5 , який у неї працював, допомагала грошима, зокрема і безвідсотковою позикою. Свідки підтвердили передачу коштів у їх присутності.
Отже, за досліджених апеляційним судом обставин справи, колегія суддів доходить висновку про те, що згідно розписки від 18 травня 2019 року (а.с. 4-5 том № 1), ОСОБА_5 отримав від позивача позику у вигляді грошових коштів в розмірі 100 000 доларів США, що по курсу НБУ, станом на 18 травня 2019 року, становить 2 951 200 грн. У розписці зазначено, що строк, на який надається позика, становить 48 місяців або до 18 травня 2023 року. 
Кошти не повернуті, отже кредитор має право вимоги до спадкоємців, що фактично було встановлено судом першої інстанції.
Водночас, невірно застосовано судом у даній справі і норми матеріального права, суд дійшов помилкового висновку про відшкодування за рахунок спадкового майна зі ОСОБА_3 всієї суми боргу.
Суд першої інстанції, встановивши коло спадкоємців, які спадкують майно померлого ОСОБА_5 , неправильно вирішив питання про частку боргу, яку мають спадкувати кожний зі спадкоємців.
Зі свідоцтв про право на спадщину, що наявні в матеріалах справи (а.с. 90, 92, 94 том № 1), вбачається, що спадкоємців двоє, зокрема - ОСОБА_6 (мати померлого) та ОСОБА_3 (батько померлого). Тобто, кожний зі спадкоємців спадкує по частині майна померлого ОСОБА_5 та, відповідно, кожний зі спадкоємців спадкує борги померлого ОСОБА_5 по 1/2 частині кожен, але в межах вартості успадкованого майна.
З оскаржуваного рішення вбачається, що загальна сума боргу, що залишилася невиплаченою на момент смерті ОСОБА_5 , складає 100 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 18 травня 2019 року (а.с. 4-5 том № 1).
Отже, ОСОБА_3 спадкує не всю зазначену суму боргу, а половину від неї, оскільки спадкоємців двоє, тобто по 50 000 доларів США, але не більше вартості спадкового майна.
Заявляючи позовні вимоги позивач ОСОБА_4 особисто визначила загальну суму боргу з двох відповідачів 1 979 000 грн. 00 коп.
Суд першої інстанції помилково поклав на ОСОБА_3 суму боргу 1 979 000 грн. 00 коп., звернувши стягнення на все спадкове майно, та визначив порядок виконання рішення суду шляхом продажу майна з прилюдних торгів з перерахуванням позивачу грошових коштів в межах еквіваленту 100 000 доларів США, а не 50 000 доларів США.
Позивач, у своїй заяві про відмову від позову в частині вимог до ОСОБА_6 (а.с. 76 том № 1) вказала, що просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 989 500 грн. 00 коп., тобто половину від суми 1 979 000 грн. 00 коп. У цій же заяві позивач повідомила, що нею досягнуто домовленості з ОСОБА_6 щодо врегулювання спору, згідно якого ОСОБА_6 передала у власність позивачу нерухоме майно, успадковане нею від померлого ОСОБА_5 .
В якості додатків до вказаної заяви позивачкою долучено договір дарування 1/2 частки земельної ділянки та розташованої на ній 1/2 частки житлового будинку від 10 липня 2023 року (а.с. 77-78 том № 1), згідно якого ОСОБА_6 подарувала позивачу 1/2 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та розташовану на ній 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та спорудами, договір купівлі-продажу частки земельної ділянки від 10 липня 2023 року (а.с. 79 том № 1), згідно якого ОСОБА_6 продала позивачу 1/2 частку земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув.
Тому, стягненню зі ОСОБА_3 підлягає половина суми боргу в межах вартості половини спадкового майна відповідно.
Також є передчасним і рішення суду першої інстанції щодо визначення порядку виконання рішення у даній справі шляхом продажу майна в процедурі виконавчого провадження з прилюдних торгів.
Так,  виконання вимоги кредитора щодо погашення заборгованості, яку мав спадкодавець, здійснюється виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна та не повинне зумовити погіршення майнового стану спадкоємця. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у погашенні заборгованості у разі смерті позичальника за рахунок спадкового майна, яке приймають у спадщину спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.
Аналіз статті 1285 ЦК України свідчить про те, що вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 № 2831/5, визначає процедуру здійснення продажу майна через електронні торги з аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт.
Дійсна ринкова вартість майна, яке спадкується спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , на момент ухвалення судом рішення, не встановлена.
Суд першої інстанції в рішенні суду лише перерахував майно, яке входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 , зокрема:
-                домоволодіння АДРЕСА_1 ;
-                земельну ділянку, площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер 3210700000:03:009:0006 для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ;
-                земельну ділянку, площею 0,092 гектара, кадастровий номер 3210700000:03:009:0005, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 .
Саме враховуючи ринкову вартість майна, суд може визначити в межах якої суми спадкоємці померлого спадкують борги.
В матеріалах справи містяться «звіт про незалежну оцінку нерухомого майна» (а.с. 28-30 том № 1), згідно яких: (1) вартість об`єкта оцінки - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 19 липня 2022 року становить 1 860 000 гри. 00 коп.; (2) вартість об`єкта оцінки - земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 19 липня 2022 року становить 110 000 тисяч гри. 00 коп.; (3) вартість об`єкта оцінки - земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 19 липня 2022 року становить 9 000 грн. 00 коп. Загальна сума 1 979 000 грн.
Водночас, спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до складення наведених вище оцінок. Строк дії оцінки майна становить шість місяців, тобто на момент звернення позивачем до суду та на момент ухвалення оскаржуваного рішення, перераховані оцінки вже втратили свою дію.
Водночас, згідно оцінок майна, в укладених договорах дарування та договорі купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , є вищими порівняно з тими, про які йде мова у звітах про експертну грошову оцінку, що розміщені на а.с. 28-30 том № 1.
Вказані протиріччя не усунені.
Отже, підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора, пред`явлені у встановлений законом строк. При цьому ч. 2 ст. 1282 ЦК України прямо передбачає, що кожен із спадкоємців, який прийняв спадщину, відповідає за зобов`язаннями спадкодавця у межах вартості майна, одержаного у спадщину, пропорційно своїй частці у спадщині. Аналогічне правило закріплено у ч. 1 ст. 1231 ЦК України щодо відповідальності спадкоємців за борговими зобов`язаннями спадкодавця.
У даній справі спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є двоє осіб першої черги: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_6 , кожному з яких видано свідоцтва про право на спадщину по 1/2 частці у всьому спадковому майні (а.с. 90, 92, 94). Отже, кожен зі спадкоємців несе солідарну відповідальність перед кредитором лише в межах 1/2 частини від загальної суми боргу за договором позики, тобто в межах еквівалента 50 000 доларів США, але не більше вартості успадкованого ним майна.
Суд першої інстанції, стягнувши зі ОСОБА_3 всю суму боргу в розмірі 100 000 доларів США (1 979 000 грн) та звернувши стягнення на все спадкове майна, яку він успадкував, неправильно застосував норми ст. 1282 ЦК України, чим фактично поклав на одного спадкоємця виконання зобов`язання в повному обсязі, хоча інший спадкоємець ( ОСОБА_6 ) також прийняла спадщину і несе відповідну частку відповідальності. Факт добровільного врегулювання ОСОБА_6 своєї частини боргу шляхом передачі позивачу належної їй 1/2 частки спадкового майна (договори дарування та купівлі-продажу від 10.07.2023) не звільняє її від відповідальності перед кредитором у межах вартості успадкованого майна та не дає підстав покладати всю суму боргу виключно на ОСОБА_3 .
Отже, зважаючи на обставини справи, апеляційний суд дійшов висновків про те, що стягненню зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають грошові кошти в розмірі частини боргу за договором позики у сумі 989 500 грн, в межах вартості майна, отриманого у спадщину, відповідно до свідоцтв від 31.05.2023 р. зареєстрованого в реєстрі за №1452, зареєстрованого в реєстрі за №1455, зареєстрованого в реєстрі за №1458, а саме:
- частини домоволодіння АДРЕСА_1 ;
- частини земельної ділянки, площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер 3210700000:03:009:0006, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ;
- частини земельної ділянки, площею 0,092 гектара, кадастровий номер 3210700000:03:009:0005, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом їх реалізації в процедурі виконавчого провадження.
В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.  376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2   на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року - задовольнити частково.  
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року  - скасувати, задовольнивши позовні вимоги частково. 
Викласти резолютивну частину рішення суду наступним чином:
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі частини боргу за договором позики у сумі 989 500 грн, в межах вартості майна, отриманого у спадщину, відповідно до свідоцтв від 31.05.2023 р. зареєстрованого в реєстрі за №1452, зареєстрованого в реєстрі за №1455, зареєстрованого в реєстрі за №1458, а саме:
- частини домоволодіння АДРЕСА_1 ;
- частини земельної ділянки, площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер 3210700000:03:009:0006, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ;
- частини земельної ділянки, площею 0,092 гектара, кадастровий номер 3210700000:03:009:0005, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом їх реалізації в процедурі виконавчого провадження.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: