Справа № 153/826/25
Провадження № 22-ц/801/2405/2025
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року	Справа № 153/826/25	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ямпільської міської ради про зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області у складі судді Швеця Р. В. від 11 серпня 2025 року,

встановив:

       У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив зобов`язати Ямпільську міську раду Могилів-Подільського району Вінницької області в особі її виконавчих органів забезпечити його безоплатно дровами на поточний 2025 рік у розмірі 6 м куб. 
       На обґрунтування позовних вимог покликався на те, що з урахуванням вимог статтей 19, 68 Конституції України, розділу 6 Декларації про державний суверенітет України та приписів статтей 10, 30, 66, 67 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» забезпечення населення (власників природних ресурсів) дровами має відбуватися на безоплатній основі, оскільки природні ресурси (ліс) є власністю виключно народу України, тому держава зобов`язана виплачувати населенню України (власнику природних ресурсів, суспільного багатства) в рамках справедливого розподілу доходу від користування природними ресурсами (лісом) відповідні дивіденди і при цьому задовольняти потреби людей у паливі, в даному випадку – дровами, на безоплатній основі. 
       Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2025 року у позові відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підпункт 5 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» не встановлює обов`язку виконавчих органів міської ради надавати громадянам паливо, електроенергію, газ та інші енергоносії на безоплатній основі.
       Реалізація повноважень щодо надання твердого палива (на безоплатній основі або зі знижкою) може бути здійснена виключно в межах затверджених програм соціального захисту або рішень місцевої ради, та за умови наявності відповідного фінансування у місцевому бюджеті.
       У матеріалах справи відсутні докази існування будь-якої програми чи рішення Ямпільської міської ради, які б передбачали безоплатне надання дров жителям Ямпільської територіальної громади.
       Чинне законодавство України передбачає чіткий механізм отримання пільг на придбання твердого палива у грошовій формі, який реалізується за рахунок коштів державного бюджету, а тому суд виснував, що доводи позивача про обов`язок органу місцевого самоврядування безоплатно забезпечити його дровами на підставі підпункт 5 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» є такими, що ґрунтуються хибному тлумаченні норм матеріального права.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2025 року скасувати або змінити відповідно до норм чинного законодавства України.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на ті ж обставини, що й у позовній заяві (апеляційна скарга фактично не містить посилання на фактичні обставини справи, які не встановив чи неправильно встановив суд першої інстанції, а відтворює норми матеріального права щодо загальних засад здійснення державної влади та місцевого самоврядування в Україні і їх трактування позивачем). Звертав увагу, що відповідачем у справі він зазначав Ямпільську міську раду, а суд фактично вирішив спір щодо виконавчого комітету Ямпільської міської ради, який не є тотожним з юридичною особою – міською радою, має відмінний код ЄДРПОУ.
       Ямпільська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права відповідно до встановлених судом обставин справи, правовідносин сторін та норм матеріального права, які їх регулюють.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
       Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Суд установив, що 09 травня 2025 ОСОБА_1 звернувся до Ямпільської міської ради з заявою про забезпечення його дровами на поточний 2025 рік, вимагав надіслати на його поштову адресу та одночасно на його електронну адресу відповідний розрахунковий документ з реквізитами відповідного казначейського рахунку, на який він має сплатити грошові кошти за доставку дров у розмірі 6 (шість) метрів кубічних. Ціна безпосередньо на дрова не встановлюється і не може бути встановлена, оскільки природні ресурси (в тому числі й ліси України) є власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. А також в порядку Закону України «Про безоплатну правову допомогу» надати повні, об`єктивні, ґрунтовні роз`яснення щодо порядку забезпечення виконавчими органами Ямпільської міської ради населення (жителів територіальних громад) паливом, електроенергією, газом та іншими енергоносіями (а. с. 7 – 8).
       23 травня 2025 року Ямпільська міська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що у виконавчих органів рад відсутні повноваження щодо надання палива, електроенергії громадянам на безоплатній основі. Також проінформувала про те, що однією із форм державної допомоги, яка надається громадянам для часткового покриття витрат на оплату твердого палива (дрова, вугілля, тощо) є отримання субсидії. Для цього особи можуть звернутися безпосередньо в місцевий орган соціального захисту або центр надання адміністративних послуг. Також на території громади здійснює діяльність спеціалізована організація – Державне підприємство «Ямпільське лісове господарство», до повноважень якого входить реалізація споживачам дров паливних, про що можливо отримати інформацію на електронній платформі «єДрова». Міська рада не є суб`єктом господарської діяльності з реалізації або перевезення твердого палива і не має відповідного статусу для формування розрахункових рахунків у цій сфері (а. с. 9).
       Для бюджету Ямпільської міської територіальної громади відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не враховано цільові субвенції на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого чи рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу для жителів територіальної громади (довідка фінансового управління Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області №01-11/76 від 23 червня 2025 року на а. с. 24).
       Як можна зрозуміти зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вимагав від Ямпільської міської ради забезпечити його безоплатно дровами на опалювальний сезон 2025 року як член територіальної громади, якому належить право на дивіденди від використання природних ресурсів, зокрема лісів, що перебувають у власності територіальної громади.
       Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
       Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
       Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
       Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
       Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
       Отже, виходячи зі змісту позовної заяви (викладених позивачем підстав позову та норм матеріального права, на які він посилався як на правову підставу позову (тобто ті, що, на його думку, регулюють спірні правовідносини)) позивач вважав, що він, як власник природних ресурсів, має право на безоплатне забезпечення за рахунок територіальної громади в особі виконавчого органу Ямпільської міської ради, дровами на опалювальний сезон об`ємом 6 м куб. Відповідно суд мав дати відповідь на питання: чи належить йому таке приватне право – право набуття у власність природних ресурсів у виді дров в розмірі 6 м куб. і чи зобов`язана територіальна громада в особі її органу місцевого самоврядування чи її виконавчих органів таке право забезпечити.
       Відповідно до частин першої а другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
       Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
       Згідно з частинами першою – третьою статті 1 Лісового кодексу України ліс – тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
       Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
       Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
       У частині першій статті 6 Лісового кодексу України визначено, що лісовими ресурсами є деревні, технічні, лікарські та інші продукти лісу, що використовуються для задоволення потреб населення і виробництва та відтворюються у процесі формування лісових природних комплексів.
       Тобто дрова, як деревний продукт лісу, що використовується для задоволення потреб населення є лісовим ресурсом.
       Громадяни мають право в лісах державної та комунальної власності, а також за згодою власника в лісах приватної власності вільно перебувати, безоплатно без видачі спеціального дозволу збирати для власного споживання дикорослі трав`яні рослини, квіти, ягоди, горіхи, гриби тощо, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.
       Максимальні норми безоплатного збору дикорослих трав`яних рослин, квітів, ягід, горіхів, грибів тощо встановлюються органами виконавчої влади відповідно до цього Кодексу за поданням органу виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, погодженим з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями. У разі прийняття рішення про встановлення максимальних норм безоплатного збору дикорослих трав`яних рослин, квітів, ягід, горіхів, грибів тощо обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища (частини перша та друга статті 66 Лісового кодексу України).
       Заготівля деревини, в тому числі дров, є видом спеціального використання лісових ресурсів пункт 1 частини першої статті 67 Лісового кодексу України, яке здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина четверта цієї статті).        
       За приписами частини першої та другої статті 68 цього Кодексу спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється на лісових ділянках, які виділяються для цієї мети, без надання земельних ділянок.
       Лісова ділянка може бути виділена одному або кільком тимчасовим лісокористувачам для різних видів використання лісових ресурсів.
       Тобто право власності Українського народу на лісові ресурси здійснюється у встановленому законом, зокрема Лісовим кодексом України порядку, яким можливість безоплатного набуття громадянами щорічно у власність 6 м куб. дров не встановлена, відповідно суд першої інстанції правильно встановив відсутність у позивача права на безоплатне отримання у власність 6 м куб. дров, яке б підлягало судовому захисту. 
       Щодо посилання ОСОБА_1 на підпункт 5 пункту а) частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» як на підставу його безоплатного забезпечення органом місцевого самоврядування дровами на опалювальний сезон, то суд першої інстанції правильно виснував, що цією нормою не визначено обов`язку виконавчих органів міської ради надавати громадянам паливо, електроенергію, газ та інші енергоносії на безоплатній основі.
       Використане у цьому підпункті слово «забезпечення» означає створення надійних умов для вільного і рівного (недискримінаційного) доступу соціально-культурних закладів, які належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, а також населення для придбання палива, електроенергії, газу та інших енергоносіїв у відповідних підприємств, які надають послуги з постачання таких носіїв. Про те, що енергоносії надаються виключно на платній основі безумовно свідчать положення Закону України «Про ринок електроенергії» (пункт 68 частини першої статті 1, стаття 7), пункти 27, 33, 37 частини першої статті 1, частина перша статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» тощо.
       Суд також правильно звернув увагу, що пільги на придбання твердого палива можуть надаватися окремим категоріям громадян у грошовій формі за рахунок коштів державного бюджету, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 373 від 17 квітня 2019 року.
       Тобто окремі категорії громадян мають пільги саме на придбання твердого пічного палива (а не отримання його безкоштовно за рахунок органу місцевого самоврядування), але правовідносини щодо надання такої пільги носять публічно-правовий характер і не охоплюються предметом цього спору.
       Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд зазначив відповідачем виконавчий комітет Ямпільської міської ради, а не саму раду, то апеляційний суд звертає увагу на таке.
       Відповідач – це особа, яка за заявою позивача або іншого ініціатора процесу залучається судом до участі у справі для визначення підстав покладення на неї обов`язку щодо поновлення суб`єктивного права позивача, яке зазнало посягання.
       Принцип диспозитивності цивільного судочинства правом на визначення такої особи наділяє виключно позивача (частини перша, третя статті 13, пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України).
       У позовній заяві ОСОБА_1 просив зобов`язати виконавчі органи Ямпільської міської ради (як він зазначив: «юридичної особи з назвою…») забезпечити його безоплатно дровами на поточний 2025 рік у розмірі 6 м куб.
       У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
       Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади – також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частина перша статті 11 цього Закону).
       Виконавчий комітет Ямпільської міської ради, скорочена назва – виконком (далі – виконавчий комітет) є виконавчим органом Ямпільської міської ради, який утворюється нею на строк її повноважень (пункт 1.1. Регламенту виконавчого комітету Ямпільської міської ради, затвердженого рішенням № 62 від 08 квітня 2021 року).
       Отже саме виконавчий комітет Ямпільської міської ради є її єдиним виконавчим органом, до якого була звернута вимога ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції правильно визначив його як відповідача у справі.
       Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що тягнуть за собою скасування або зміну рішенням. 
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2025 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий

                                                                               Т. М. Шемета