ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5241/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в якому просив: 
- визнання протиправними дій щодо не виплати йому заборгованості з пенсії за період з 14.12.2022 до 31.12.2023 у сумі 83907,62грн;
- стягнення з відповідача заборгованості з пенсії, нарахованої на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №580/5239/23, за період з 14.12.2022 до 31.12.2023 у загальній сумі 83907,62 грн;
- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь судових витрат у сумі 11211,20 грн, з них судовий збір у розмірі 1211,20грн та витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо вжиття заходів для виплати йому за період з 14.12.2022 до 31.12.2023 пенсії у загальній сумі 83907,62 грн.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вжити всі, передбачені законом заходи, щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 14.12.2022 до 31.12.2023 у сумі 83907,62грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом встановлено, що Черкаський окружний адміністративний суд розглянув справу №580/5239/23, за результатами якої 31.07.2023 було ухвалено рішення про часткове задоволення позову. Вказаним рішенням було визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.01.2023 № 232250002380 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком. Крім того, суд визнав протиправним і скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.02.2023 № 232250002380 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком та зобов`язав відповідача у цій справі повторно розглянути заяву позивача від 27.01.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення за результатами розгляду заяви з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Згідно з мотивувальною частиною вказаного рішення 05.01.2023 позивач звернувся до відповідача заявою щодо призначення пенсії за віком, як батько інваліда дитинства, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За наслідками розгляду заяви, рішенням від 13.01.2023 № 232250002380 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком з підстав того, що мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , використала право на призначення пенсії (незалежно від виду) до досягнення віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058 (пенсію отримувала з 23.05.2000), у зв`язку з чим зазначено про відсутність права на пенсію батька, яким здійснювалось виховання дитини-інваліда. 27.01.2023 позивач повторно звернувся до відповідача заявою щодо призначення пенсії за віком, як батько інваліда дитинства, в якій вказав, що його дружина ОСОБА_2 право на достроковий вихід на пенсію за віком, як мати інваліда з дитинства, не використовувала, оскільки отримувала пенсію як особа з інвалідністю І групи, та перехід на інший вид пенсії не здійснювала. За наслідками рішенням від 02.02.2023 № 232250002380 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком з тих самих підстав, що і Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у рішенні від 13.01.2023 № 232250002380. Вказані рішення суд визнав протиправними, обґрунтовуючи відсутністю доказів призначення ОСОБА_2 дострокової пенсії за віком згідно з п. 3 ст. 115 Закону № 1058-ІV та що під час прийняття спірних рішень ані відповідач-1, ані відповідач-2 не розглядали таку умову для призначення пенсії за віком, як виховання дитини з інвалідністю батьком до досягнення відповідного віку. Тому суд вказав, що способом захисту порушеного права позивача у цій частині позовних вимог є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
17.01.2025 позивач звернувся до відповідача заявою, в якій просив повідомити про стан виконання вказаного рішення та зазначити причини невиплати коштів.
Відповідач розглянув заяву позивача відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та листом від 14.02.2025 повідомив, що йому на підставі вказаного рішення суду призначено з 14.12.2022 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Із 14.12.2022 розмір пенсії становить 6669,58грн, з 01.03.2024 - 6769,58грн. Щодо виплати в сумі 83907,62грн за період 14.12.2022-31.12.2023 вказав, що її буде здійснено за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.
Не погодившись з діями відповідача щодо не виплати йому заборгованості з пенсії за період з 14.12.2022 до 31.12.2023, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суд звертає увагу, що частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Водночас, Кодексом адміністративного судочинства України встановлений спеціальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. 
Так, у відповідності ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Вимоги до змісту такої заяви зазначені в ч. 2 ст. 383 КАС України. 
Згідно з ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.
Разом з тим позивач оскаржив дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 №580/5239/23 шляхом подання адміністративного позову, а не заяви в порядку ст. 383 КАС України. 
Під час розгляду позову суд враховує правову позицію Верховного Суду щодо можливості оскарження дій суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням рішення суду, що викладена в постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17. У вказаному судовому рішенні зазначено, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 267 КАС України (з 15 грудня 2017 року - ст. 383 КАС України) із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
Верховний Суд зазначив, що у разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили. 
У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказане дає підстави для висновку, що наявність у КАС України спеціальної норми, спрямованої на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Водночас, згідно із пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Отже, встановивши, що у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд може закрити провадження як на стадії відкриття провадження у справі так і на подальших стадіях судового розгляду після відкриття провадження у справі.
Колегія суддів звертає увагу, що оскільки заявлені у даній справі позовні вимоги вже вирішені під час розгляду справи № 580/5239/23, позивачем вже реалізоване право на захист своїх прав та інтересів, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю. 
Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задовольнити частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року - скасувати та закрити провадження у справі.
Керуючись статтями 238, 308, 311, 319, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року - скасувати.
Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк