Справа № 565/1351/25
Провадження № 2/565/497/25
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м.Вараш
Вараський міський суд Рівненської області в складі: 
головуючого судді Незнамової І.М.,
з участю: секретаря судового засідання Нафєєвої Н.В.,
позивача        ОСОБА_1 ,
представника позивача      ОСОБА_2 ,
відповідача        ОСОБА_3 ,
представника відповідача     ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

05.06.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою, в якому просить усунути йому, як співвласнику майна, перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування вказаною квартирою, а саме:
- усунути перешкоди в користуванні квартирою  АДРЕСА_1 , шляхом його вселення до квартири та зобов`язання відповідача ОСОБА_3  передати ОСОБА_1  ключі від двох вхідних дверей до квартири;
- встановити порядок користування співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 , при якому, надати у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 19,8 кв.м. разом із лоджією площею 1,9 кв.м., надати у користування ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 11,6 кв.м., залишити у спільному користуванні: коридор площею 7,1 кв.м., кухню площею 7,9 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 3,7 кв.м., вбудовану шафу 0,5 кв.м.
Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області від 30.06.2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області від 04.08.2025 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду.
Позов обґрунтовується тим, що позивач ОСОБА_1 разом із відповідачем - матір`ю ОСОБА_3 мають у власності по 1/2 частціквартири АДРЕСА_1 , однак через конфлікти та неприязні відносини із матір`ю, остання, починаючи з 2024 року, постійно створює позивачу перешкоди у користуванні вказаним житлом, а саме: не надає ключі від двох вхідних дверей до квартири, не надає ключів до поштової скриньки, не надає доступу до балкону (лоджії) та кухні.
ОСОБА_1 зазначає, що є студентомНавчально-наукового Інституту енергетики Національного університету «Одеська політехніка», термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2026 року, при цьому, у зв`язку з введенням воєнного стану, переведений на дистанційну форму навчання, тому змушений фактично проживати та навчатися у місті Вараш, Рівненської області. Також зазначає, що проживаючи з матір`ю, з весни 2024 року у них почали виникати конфлікти, а з весни 2025 року між ними стали неприязні відносини, остання постійно провокувала конфлікти, після чого, викликала поліцію, намагаючись, на його думку, унеможливити спільне проживання у квартирі. За зверненням відповідача, постановою Кузнецовського (нині - Вараського) міського суду Рівненської області від 18.03.2025 року, у справі №565/543/25, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Окрім цього, вказує, що через агресивну поведінку матері, він змушений винаймати житло для проживання, при цьому, витрати по оренді житла несе його батько - ОСОБА_5 . Разом з цим, зазначає, що для врегулювання питання, щодо встановлення порядку користування квартирою він звертався до Вараського РВП ГУНП в Рівненській області, але на дане звернення від поліції його було повідомлено, що такі вимоги мають розглядатися виключно судом в порядку позовного провадження. Враховуючи викладене, та у зв`язку із відсутністю ключів від вхідних дверей спірної квартири, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою  АДРЕСА_1 , шляхом його вселення до квартири та зобов`язання ОСОБА_3  передати йому ключі від двох вхідних дверей до квартири. Окрім того, позивач просить суд встановити порядок користування ним та його матір`ю ОСОБА_1 , як співвласниками майна, квартирою, при якому, надати у користування відповідачу ОСОБА_3 житлову кімнату площею 19,8 кв.м. разом із лоджією площею 1,9 кв.м., надати у його користування житлову кімнату, площею 11,6 кв.м., залишити у спільному користуванні: коридор площею 7,1 кв.м., кухню площею 7,9 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 3,7 кв.м., вбудовану шафу 0,5 кв.м. Саме такі умови користування квартирою, на переконання позивача, забезпечать необхідний баланс інтересів співвласників житла, а також надасть можливість спільного користування спірним житлом.
04.08.2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Полюхович О.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 сторона відповідача визнає частково, просить відмовити у задоволенні позову, щодо усунення перешкод у користуванні квартирою, у той же час проти задоволення позову в частині встановлення порядку користування квартирою у спосіб, визначений позивачем, не заперечує (аркуш 3 відзиву). При цьому, представник стверджує, що відповідач ОСОБА_3 не чинить позивачу перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Також зазначає, що, на її думку, позивачем не доведено обставин, на які останній посилається, як на підставу позову. Разом з тим, зауважує, що позивач ОСОБА_1 , який являється сином відповідача, з літа 2015 року, після розірвання шлюбу з батьком позивача - ОСОБА_5 , постійно проживав разом із своєю матір`ю - відповідачем ОСОБА_3 та перебував на її утриманні. Представник зазначає, що після того, як співмешканка позивача - ОСОБА_6 почала відвідувати бабу сина по лінії батька, то син (позивач) почав конфліктувати з матір`ю, зокрема припинив прибирати в квартирі за собою, почав користуватись власними речами відповідача без її згоди та відому, пошкоджувати та нищити майно матері, при цьому, не повертати рівноцінне або відшкодовувати його вартість належним чином, а у разі, коли відповідач з такого приводу робила сину зауваження, останній реагував на такі зауваження грубо та агресивно, виражався в сторону матері нецензурною лайкою та ображав її. За таких підстав, відповідач змушена була звертатись до правоохоронних органів. Зокрема, за фактом вчинення 07.03.2025 року позивачем домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_3 , позивача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство).
Представник відповідача також зазначає, що 21.03.2025 року між сторонами вчергове виник конфлікт через те, що позивач забрав до себе в кімнату кухонний стіл з кухні і повернув стіл назад лише після того, як відповідач звернулась до правоохоронних органів та викликала працівників поліції через лінію «102», однак за вказаним фактом поліцейськими з позивачем було проведено лише усну бесіду.
Представник ОСОБА_4 у відзиві стверджує, що 21.03.2025 року - після вказаного конфлікту, позивач за власною волею та бажанням залишив місце свого проживання, при цьому, коли залишав житло, закрив двері на ключ, що, на переконання представника відповідача, свідчить про те, що позивач має можливість користуватися квартирою. Вказані обставини, на думку представника, спростовують доводи позивача про наявність перешкод у користуванні квартирою, оскільки відповідач не створює для нього будь-яких перешкод, ОСОБА_1 може вільно користуватись квартирою, ключі від вхідних дверей має. Разом з цим, представник зауважує, що відповідач ніколи не висловлювала для сина вимоги, щоб той залишив житло, таке рішення позивач прийняв самостійно, без стороннього примусу.
Окремо представник зазначає, що в частині вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою у спосіб, визначений позивачем, відповідач не заперечує. 
Наряду з цим, представник у відзиві просить при вирішенні даного спору, в частині встановлення порядку користування квартирою, одночасно визначити правила проживання сторін у квартирі, згідно з наведених у відзиві умов.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, які повторюють обґрунтування вимог у позовній заяві, просив позов задовольнити.
При цьому, позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що з весни 2024 року у нього із матір`ю, з якою він спільно проживає у квартирі, яка належить їм обом на праві спільної сумісної власності, почали виникати конфлікти, з приводу проживання у квартирі його співмешканки ОСОБА_6 . З того часу ОСОБА_3 з найменших причин влаштовувала сварки, висловлювала претензії з будь-якого приводу, зокрема через те, що не там залишили речі, не так прибрали кухню, ванну чи вбиральню, не на ту поличку поставили продукти в холодильник, не так доглядаємо за собакою, яку відповідач сама ж принесла в квартиру. У ході конфліктів, які ж сама і провокувала, ОСОБА_3 постійно чинила тиск та висловлювала вимогу, щоб він залишив квартиру і переїхав чи то батька, чи то на орендовану квартиру. При цьому, зверталася до правоохоронних органів та викликала працівників поліції через лінію «102», зокрема 07.03.2025 року, 18.03.2025 року, 21.03.2025 року, також телефонувала по місцю його навчання - до деканату Навчально-наукового Інституту енергетики Національного університету «Одеська політехніка». У зв`язку із цим, 21.03.2025 року, після чергового конфлікту і приїзду працівників поліції, він разом із співмешканкою спочатку переїхали до рідні, а потім, за згодою батька, орендували квартиру, витрати по оренді якої несе його батько ОСОБА_5 , при цьому, переїзд був вимушений та невідкладний. Виїжджаючи із квартири, він залишив ключ від нижнього замка, оскільки у нього був лише цей ключ, на поличці у коридорі квартири, як того вимагала матір. Після цього, він жодного разу до квартири не приходив. У зв`язку із відсутністю у нього ключів від квартири, він в кінці серпня 2025 року зателефонував матері ОСОБА_3 з проханням повернути йому особисті документи. Відповідач призначила йому час, коли він може прийти. 02.09.2025 року він прийшов до квартири, двері йому відчинила відповідач, у квартирі він забрав свої особисті документи та, на вимогу матері, написав їй розписку про отримання документів. З того часу він жодного разу в квартирі не був і з ОСОБА_3 не зустрічався, при цьому, відповідач жодного разу йому не телефонувала і не ініціювала зустрічі із ним. 
Позивач ОСОБА_1 стверджує, що причиною переїзду його з квартири в орендоване житло є спровоковані матір`ю постійні конфлікти та виклик працівників поліції, що, на його думку, є метою його виселення з квартири та створення з боку ОСОБА_3 для нього перешкод у користуванні квартирою. 
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зіброва М.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, які повторюють обґрунтування вимог у позовній заяві, просила позов задовольнити.
При цьому, зауважила, що, на її думку, під час розгляду справи, повністю підтверджено факти чинення ОСОБА_3 для ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою, відсутність у позивача ключів від квартири та поштової скриньки, що тягне за собою необхідність усунення цих перешкод і, як наслідок, встановлення порядку користування квартирою, що забезпечить конституційне право ОСОБА_1 на вільне володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Полюхович О.І. позовні вимоги визнали частково, заперечували проти позову в частині усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом вселення ОСОБА_1 до квартири та зобов`язання передати позивачу ключі від двох вхідних дверей до квартири, разом з тим, позов в частині встановлення порядку користування квартирою визнали, оскільки, на переконання відповідача та його представника, таке вирішення спору захистить також інтереси відповідача. 
При цьому, відповідач ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 надали пояснення, які повторюють обґрунтування у відзиві на позовну заяву. 
Водночас, відповідач ОСОБА_3 ствердила, що вона не створювала своєму сину ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою  АДРЕСА_1 , та заперечила факт відсутностіу позивача ключів від вхідних дверей квартири.
Також наголосила, що її син та його співмешканка створювали в квартирі безлад, не прибирали за собою на кухні, нищили речі домашнього вжитку, побутову техніку, після чого, не проводили заміну чи ремонт таких речей. Вказані дії, на переконання відповідача, вчинялись позивачем умисно, на зауваження про дотримання порядку, ні її син, ні його співмешканка, не реагували. 
Окрім цього, зауважила, що пропонувала вирішити проблеми спільного проживання, намагалась налагодити діалог, але такі її намагання не принесли будь-якого результату. 
ОСОБА_3 вважає, що позивач добровільно виселився з квартири і жодних дій, які б створювали перешкоди для проживання сина у квартирі, не чинила.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона перебуває в дружніх відносинах з ОСОБА_3 , часто буває в гостях у останньої за місцем проживання, де неодноразово ставала свідком конфліктів між ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_1 , при цьому, зауважила, що, на її думку, винуватцем конфліктів являється ОСОБА_1 . Вказала, що 21.03.2025 року вона, перебуваючи в гостях у ОСОБА_3 , стала свідком конфлікту між позивачем та відповідачем з приводу встановлення останніми правил користування кухонним столом, виклику ОСОБА_3 працівників поліції та виселення ОСОБА_1 разом із співмешканкою з квартири. Зауважила, що, на її переконання, позивач ОСОБА_1 добровільно виселився з квартири, жодних протиправних дій відносно сина, відповідач не чинила.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала пояснення, аналогічні за змістом до пояснень свідка ОСОБА_7 . 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що являється співмешканкою позивача ОСОБА_1 , з яким спільно проживає, починаючи з 01.11.2023 року, з того дня, як переїхала до нього в квартиру  АДРЕСА_1 . При цьому, надала пояснення, аналогічні за змістом до пояснень позивача ОСОБА_1 .
Додатково вказала, що спочатку у неї складалися хороші відносини із матір`ю позивача - ОСОБА_3 , однак на початку весни 2024 року відносини з ОСОБА_3 зіпсувались, остання почала чинити ОСОБА_1 та їй перешкоди у користуванні квартирою, забороняла користуватися побутовою технікою та іншими побутовими предметами, оскільки вважала, що вони належить їй особисто, унеможливлювала доступ до балкону для сушіння речей після прання, неодноразово погрожувала, що виселить їх з квартири. 21.03.2025 року, у ході чергового конфлікту, ОСОБА_3 викликала працівників поліції, причиною виклику стало те, що у позивача з відповідачем виник конфлікт з приводу визначення порядку користування кухонним столом. У присутності працівників поліції, ОСОБА_3 скаржилася на ОСОБА_1 , надавала пояснення, які не відповідають дійсності, вимагала притягнути позивача до відповідальності, тобто створила умови, при яких ОСОБА_1 не міг залишатися у квартирі. у зв`язку з цим, вони нашвидкоруч зібрали речі та виселилися з квартири, залишивши в коридорі на поличці ключ від квартири, оскільки у позивача був лише один ключ, як того вимагала ОСОБА_3 . Після того, ОСОБА_1 лише один раз приходив в квартиру за особистими документами, попередньо домовившись із матір`ю ОСОБА_3 .
Ствердила, що причиною виселення позивача з квартири є спровоковані ОСОБА_3 постійні конфлікти, виклик працівників поліції та створення з боку ОСОБА_3 для ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою. 
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зіброву М.О., відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Полюхович О.І., показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою, підлягають задоволенню.
Підставами для такого висновку суду є наступне.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до статей 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.07.2015 року, матір`ю якого у свідоцтві вказано ОСОБА_3 , батьком - ОСОБА_5 .
ОСОБА_1 є студентом 3 курсу бакалаврського рівня вищої освіти денної форми навчання Навчально-наукового Інституту енергетики Національного університету «Одеська політехніка», термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2026 року, що підтверджується довідкою навчального закладу №153 від 19.03.2025 року.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, в рівних - по 1/2 частках, є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна №417561402 від 12.03.2025 року.
1/2 частка власності на вищезазначену квартиру набута позивачем ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки квартири від батька ОСОБА_5 , що підтверджується договором серії НАР №486386 від 08.09.2015 року. 
Згідно договору оренди житлового приміщення від 01.04.2025 року, позивач ОСОБА_1 винаймає житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 , вартість оренди житла складає 8000,00 грн. на місяць (п.1.2. Договору).
Також встановлено, що постановою Кузнецовського (нині - Вараського) міського суду Рівненської області від 18.03.2025 року, у справі №565/543/25, за фактом вчинення 07.03.2025 року домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_3 , ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство) та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 340,00 грн.
Окрім того, за фактом вчинення 07.03.2025 року насильницьких дій відносно ОСОБА_3 , того ж дня, стосовно ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис серії АА №616348 від 07.03.2025 року, із забороною в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_3 з 07.03.2025 року по 10.03.2025 року.
21.03.2025 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виник конфлікт, у ході якого відповідач зверталась до правоохоронних органів та викликала працівників поліції через лінію «102».
Вказане звернення зареєстроване у Вараському РВП ГУНП в Рівненській області в ЖЄО за №2118, про що суду надано копію талону-повідомлення від 01.08.2025 року.
За результатом розгляду вказаного звернення, згідно відповіді Вараського РВП ГУНП в Рівненській області від 01.08.2025 року за вих.№143860-2025, ОСОБА_1 повідомлено, що в ході розгляду матеріалів не встановлено наявність складу адміністративного правопорушення чи кримінального проступку.
Згідно заяви ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення від 25.03.2025 року, позивач ОСОБА_1 звертався до Вараського РВП ГУНП в Рівненській області із заявою про вчинення адміністративного правопорушення, в якій, зокрема, зазначив, що його матір - ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у праві користування спільним житлом - квартирою АДРЕСА_1 , умисно забороняючи користуватись спірною квартирою, у якій просив притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності та зобов`язати останню надати йому доступ до житла.
За результатом розгляду вказаної заяви, згідно відповіді Вараського РВП ГУНП в Рівненській області від 14.04.2025 року за вих.№73066-2025, ОСОБА_1 повідомлено, що за результатом розгляду його звернення, щодо створення перешкод у користуванні часткою квартири, вбачаються ознаки цивільно-правових відносин та рекомендовано звернутися до суду для вирішення спору. 
Судом досліджено долучений представником відповідача - адвокатом Полюхович О.І. перелік особистих документів ОСОБА_1 з 15 пунктів, датований 02.09.2025 року, які 02.09.2025 року ОСОБА_1 , на його прохання, отримав від ОСОБА_3 , при цьому, надавши останній розписку про їх отриманні, окрім довідки платника податків.
Оцінюючи вказаний документ, суд зазначає, що даний перелік є лише доказом отримання ОСОБА_1 особистих документів, який, на переконання суду, не стосується предмету доказування у справі. 
Суд вважає доводи відповідача та її представника про те, що відсутність у переліку ключів від вхідних дверей квартири, свідчить про наявність таких ключів у позивача, є лише припущенням відповідача та його представника, та не заслуговують на увагу.
Також суд зауважує, що у судовому засіданні 21.11.2025 року відповідач ОСОБА_3 , під час надання пояснень у справі вказала, що «у квартирі із нижнім замком проблеми, на верхній замок вона зачиняє квартиру, коли їде у подорожі, також зазначила, що якщо припустити, що у позивача немає ключів від квартири, то він міг би їх у неї попросити і вона б їх йому надала», окрім того, підтвердила, що «позивач не має ключів від поштової скриньки, оскільки скриньку вона встановлювала за власні кошти». 
Вирішуючи вимогу позову, щодо усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, суд, оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, вважає встановленим та доведеним, що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди у реалізації позивачем, як співвласником майна, права користування квартирою, а тому слід усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом його вселення до квартири та зобов`язання ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від двох вхідних дверей до квартири.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Зі змісту позову, а також пояснень позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 вбачається, що угоди про порядок користування спільним майном співвласниками не досягнуто.
При цьому, судом досліджено технічний паспорт на квартиру  АДРЕСА_1 , з якого встановлено, що вказана квартира розташована на 7 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 31,4 кв.м, у тому числі: 1-ша житлова кімната площею 19,8 кв.м.; 2-га житлова кімната площею 11,6 кв.м.; кухня площею 7,9 кв.м.; вбиральня площею 1,4 кв.м; ванна кімната площею 3,7 кв.м.; коридор площею 7,1 кв.м.; вбудовану шафу 0,5 кв.м.; лоджія площею 1,9 кв.м.
Разом з тим суд звертає увагу, що відповідач та його представник не висловили заперечень, щодо запропонованого позивачем у позові порядку користування співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 , при якому, позивач просить надати у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 19,8 кв.м. разом із лоджією площею 1,9 кв.м., надати у користування ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 11,6 кв.м., залишити у спільному користуванні: коридор площею 7,1 кв.м., кухню площею 7,9 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 3,7 кв.м., вбудовану шафу 0,5 кв.м.
Окрім того, у судовому засіданні 23.12.2025 року відповідач ОСОБА_3 вчергове зазначила, що вона не заперечує проти встановлення запропонованого позивачем ОСОБА_1 порядку користування квартирою, оскільки, на її думку, такий порядок користування квартирою відповідає її інтересам та буде захищати її права, як співвласника квартири. 
Тобто, відповідач ОСОБА_3 погоджується із запропонованим позивачем ОСОБА_1 порядком користування спірною квартирою, іншого варіанту користування квартирою відповідачем ОСОБА_3 не запропоновано.
Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не змогли за взаємною згодою добровільно вирішити питання користування квартирою за наявності неприязних відносин, які унеможливили добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, суд погоджується із запропонованим позивачем ОСОБА_1 порядком користування спірною квартирою.
На переконання суду, такий порядок користування співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартирою, забезпечить справедливий баланс прав та обов`язків співвласників майна.
При цьому, суд зауважує, що позов про усунення перешкод у користуванні квартирою є негаторним позовом за своїм характером, оскільки він спрямований на припинення дій відповідача, які порушують право власності/користування, не пов`язані з позбавленням володіння, але перешкоджають нормальному користуванню (наприклад, встановлення порядку користування, заборона певних дій), відповідно до статті 391 ЦК України, при цьому, вимоги можуть бути об`єднані з встановленням порядку користування, сутність - усунення перешкод, що є класичною ознакою негаторного позову.
З приводу вирішення вимог, викладених представником відповідача ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву, про визначення правил проживання сторін в квартирі, а саме: поважати особистий простір: не входити до кімнати іншого співвласника без попереднього стуку і чіткого дозволу; не використовувати речі без згоди: заборонено брати особисті речі, меблі, техніку або засоби гігієни іншого співвласника без його згоди; компенсувати збитки у разі пошкодження: у випадку пошкодження чужого майна компенсувати його рівноцінним за призначенням і якістю; правила користування кухнею: мийка використовується лише для миття посуду та продуктів; брудний посуд слід мити одразу після використання; після приготування їжі прибрати за собою плиту, стіл та інші поверхні; санітарія у ванній кімнаті та туалеті: після кожного використання унітазу очищати його; підтримувати чистоту у ванній і туалеті: не залишати після себе сміття, волосся, плями, тощо; порядок у спільних кімнатах: прибирати за собою у всіх зонах спільного користування - кухня, ванна, туалет, коридор; не залишати взуття, сумки або інші особисті речі в проходах, які заважають вільному пересуванню; зберігання продуктів харчування: не зберігати в квартирі гнилі або сильнопахнучі продукти; своєчасно утилізовувати сміття; витрати та побутові обов`язки: своєчасно сплачувати комунальні платежі; вести справедливий облік витрат на спільні речі (засоби гігієни, миючі засоби, сміттєві пакети, тощо); узгоджувати оплату й розподіл побутових обов`язків; гості: заборонена постійна присутність сторонніх осіб у квартирі без згоди іншого співвласника, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних вимог, оскільки вирішення такого питання виходить за межі позовних вимог. 
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп., що сплачений позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.2, 3, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою, задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою  АДРЕСА_1 , шляхом його вселення до квартири та зобов`язання ОСОБА_3  передати ОСОБА_1  ключі від двох вхідних дверей до квартири.
Встановити порядок користування співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 , при якому, надати у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 19,8 кв.м. разом із лоджією площею 1,9 кв.м., надати у користування ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 11,6 кв.м., залишити у спільному користуванні: коридор площею 7,1 кв.м., кухню площею 7,9 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 3,7 кв.м., вбудовану шафу 0,5 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп., що сплачений позивачем при зверненні до суду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 
Повний текст судового рішення складений 02 січня 2026 року.

Головуючий суддя       І.М.Незнамова