Справа № 944/5829/25 
Провадження №1-кп/944/868/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2026	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання  ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 , 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2025 року за № 12025141350000735, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт.Покровське Синельниківського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України,
встановив:
24 жовтня 2025 року, близько 05 год. 45 хв., ОСОБА_4 , проходячи паспортний контроль, у міжнародному пункті пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення «Грушів», що розташований за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Грушів, вул. Прикордонна, 2, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись прямим умислом, спрямованим на висловлення пропозиції та надання неправомірної вигоди, висловив пропозицію надати та надав службовій особі –старшому інспектору прикордонної служби групи паспортного контролю 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_6 , неправомірну вигоду в розмірі 22 000 гривень та 200 євро, що згідно курсу Національного банку України станом на 24 жовтня 2025 року становить 9 710 гривень за не вчинення вищевказаною службовою особою дій, пов?язаних із прийняттям рішення про відмову йому в перетині державного кордону.
Своїми діями ОСОБА_4 здійснив пропозицію надати та надав службовій особі неправомірну вигоду за не вчинення службовою особою в інтересах того хто надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.
24 жовтня 2025 року між прокурором Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до ст. ст. 468, 472 Кримінального процесуального кодексу України.
В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. В угоді про визнання винуватості сторони також узгодили призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 369 КК України у виді штрафу у розмірі 1412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 24000 грн. 
Прокурор в судовому засіданні просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання, оскільки при її укладенні були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив вказану угоду затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Також пояснив, що угода укладена добровільно, він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, характер обвинувачення, норми ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. 
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав зазначену угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, зазначивши, що угода укладена обвинуваченим добровільно, в його присутності та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене вище, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої та її захисника, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити з таких підстав. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно із ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України в угоді про визнання винуватості зазначаються, зокрема, її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. 
Суд з`ясував, що обвинувачена повністю розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Також суд встановив та переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. 
При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам законодавства, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України, як пропозицію надати та надання службовій особі неправомірну вигоду за не вчинення службовою особою в інтересах того хто надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища.
Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкціям ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України. 
Також зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України. 
Отже, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що укладена між прокурором та підозрюваним угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, має на утриманні малолітню дитину, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставини, які пом`якшують покарання, передбачені до ст. 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення йому угодженого між сторонами покарання за ч.1 ст. 369 у виді штрафу у розмірі 1412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 24000 грн.
Крім того, постановами слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області від 24 жовтня 2025 року визнано речовим доказом двадцять дві купюри номіналом по 1 000 гривень із наступними серіями та номерами: АА1993268, БА5568719, ЛЖ8017608, ЄM6685833, АЕ1653120, ЕГ0335287, АM6955126, ЕB9958186, АН3067007, ГН5913971, АП6268696, АИ3989884, ВТ5597552, ЛЖ8017609, АД6835955, ЕБ1792133, АH9503422, АР2537409, ГН2545167, БК9680457, ЄК4385448, ЯБ2179076 та дві купюри номіналом по 100 євро із наступними серіями та номерами: WA3984449428, EA 8076303793 та ком пакт-диск, на якому збережені відео файли подіїї.
Згідно з нормами ч. ч. 9, 10 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому , гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено – переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. 
Зважаючи на викладене, речові докази: двадцять дві купюри номіналом по 1 000 гривень із наступними серіями та номерами: АА1993268, БА5568719, ЛЖ8017608, ЄM6685833, АЕ1653120, ЕГ0335287, АM6955126, ЕB9958186, АН3067007, ГН5913971, АП6268696, АИ3989884, ВТ5597552, ЛЖ8017609, АД6835955, ЕБ1792133, АH9503422, АР2537409, ГН2545167, БК9680457, ЄК4385448, ЯБ2179076 та дві купюри номіналом по 100 євро із наступними серіями та номерами: WA3984449428, EA 8076303793 - слід конфіскувати в дохід держави; компакт-диск, на якому збережені відео файли, залишити в матеріалах справи.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст. ст. 100, 182, 394, 424, 468, 469, 471, 472, 473, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, 
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 24 жовтня 2025 року, укладену в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2025 року за № 12025141350000735, між підозрюваним  ОСОБА_4  і прокурором Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .
Визнати  ОСОБА_4  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді однієї тисячі чотириста дванадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Речові докази – двадцять дві купюри номіналом по 1 000 гривень із наступними серіями та номерами: АА1993268, БА5568719, ЛЖ8017608, ЄM6685833, АЕ1653120, ЕГ0335287, АM6955126, ЕB9958186, АН3067007, ГН5913971, АП6268696, АИ3989884, ВТ5597552, ЛЖ8017609, АД6835955, ЕБ1792133, АH9503422, АР2537409, ГН2545167, БК9680457, ЄК4385448, ЯБ2179076 та дві купюри номіналом по 100 євро із наступними серіями та номерами: WA3984449428, EA 8076303793 – конфіскувати в дохід держави.
Речовий доказ компакт-диск, на якому збережені відеофайли - залишити в матеріалах справи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 3 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: 
- обвинуваченим і його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1 

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання  ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_7 , 
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 вересня 2025 року за № 12025141350000623, про обвинувачення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця с.Керниця Городоцького району Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України,
встановив:
02 вересня 2025 року, близько 12 год. 30 хв., ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом марки «Сітроен Берлінго», д.н.з. НОМЕР_1 , на відрізку автомобільної дороги T1414 + 5км. в межах с. Бірки, Яворівського району, Львівської області був зупинений працівниками відділу реагування патрульної поліції Яворівського РВП ГУНП у Львівській області за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а саме за порушення правил користування ременями безпеки. Під час перевірки документів ОСОБА_10 , у працівників поліції виникла підозра, що такий може перебувати у стані алкогольного сп?яніння. 3 метою перевірки інформації щодо можливого вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, працівниками Яворівського РВП ГУНП у Львівській області було запропоновано ОСОБА_8 , відповідно до встановленого порядку, пройти медичний огляд на стан алкогольного сп?яніння, на що останній відмовився. В подальшому, під час складання працівником поліції на ОСОБА_8 протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, останній усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись прямим умислом, спрямованим на висловлення пропозиції та надання неправомірної вигоди, висловив пропозицію надати та надав службовій особі - поліцейському ВРПП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 , неправомірну вигоду в розмірі 20 000 гривень, поклавши їх на задній автоковрик службового автомобіля за сидінням водія, за не вчинення вищевказаною службовою особою дій, пов?язаних із прийняттям рішення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Своїми діями ОСОБА_8 здійснив пропозицію надати та надав службовій особі неправомірну вигоду за не вчинення службовою особою в інтересах того хто надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.
Обвинувачений  ОСОБА_8  свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, вказав, що повністю визнає і погоджується із фактичними обставинами і формулюванням кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією, які викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що працівники поліції не вимагали у нього будь-яких коштів, йому здалося, що вони мімікою натякали на це. Щиро розкаявся у вчиненому, усвідомив що вчинив неправильно, обіцяв більше подібного не вчиняти. 
Обвинувачений, прокурор та захисник в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Також судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції. 
У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. 
Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу  ОСОБА_8 .
При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. 
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість  ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 статті 369 Кримінального кодексу України.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем реєстрації характеризується позитивно, є особою пенсійного віку, його матеріальний стан а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. 
Як обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. 
Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено. 
Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого  ОСОБА_8 , обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, обставин скоєння злочину та відношення до скоєного, суд дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Так, суд вважає, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України, ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді штрафу у розмірі одніє тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
Крім того, постановою слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області від 03 вересня 2025 року визнано речовим доказом дві купюри номіналом по 1000 гривень із серіями та номерами EA5884470, EA5884473 та 36 купюр номіналом по 500 гривень з наступними серіями та номерами: ГМ1319190, ЕВ3734324, АК5635541, ГМ7642424, ВТО176096, ВТ4497704, АЖ5053364, ГА5611337, ГК8560088, АН4366495, АЄ8857473, ГМ1368621, АП1592548, ВУ9361254, ЕЖ5138135, АЖ8929150, ЄТ2209316, ЄТ3275030, ЕД2592895, ХБ5120204, ЄС3412240, ЄВ5597644, ВТ9466879, BЕ3684863, ЕА2126229, ЄЖ8432328, АД2713367, ГМ7883293, ВУ7205000, EP2402657, E33420671, E30200340, BC1095489, МБ9666979, ЄИ7717006, ЕБ1321494.
Згідно з нормами ч. ч. 9, 10 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено – переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. 
Зважаючи на викладене, речові докази: дві купюри номіналом по 1000 гривень із серіями та номерами EA5884470, EA5884473 та 36 купюр номіналом по 500 гривень з наступними серіями та номерами: ГМ1319190, ЕВ3734324, АК5635541, ГМ7642424, ВТО176096, ВТ4497704, АЖ5053364, ГА5611337, ГК8560088, АН4366495, АЄ8857473, ГМ1368621, АП1592548, ВУ9361254, ЕЖ5138135, АЖ8929150, ЄТ2209316, ЄТ3275030, ЕД2592895, ХБ5120204, ЄС3412240, ЄВ5597644, ВТ9466879, BЕ3684863, ЕА2126229, ЄЖ8432328, АД2713367, ГМ7883293, ВУ7205000, EP2402657, E33420671, E30200340, BC1095489, МБ9666979, ЄИ7717006, ЕБ1321494 - слід конфіскувати в дохід держави.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Керуючись ст. ст. 100, 182, 394, 424, 468, 469, 471, 472, 473, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, 
у х в а л и в:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді штрафу, у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Речові докази – дві купюри номіналом по 1000 гривень із серіями та номерами EA5884470, EA5884473 та 36 купюр номіналом по 500 гривень з наступними серіями та номерами: ГМ1319190, ЕВ3734324, АК5635541, ГМ7642424, ВТО176096, ВТ4497704, АЖ5053364, ГА5611337, ГК8560088, АН4366495, АЄ8857473, ГМ1368621, АП1592548, ВУ9361254, ЕЖ5138135, АЖ8929150, ЄТ2209316, ЄТ3275030, ЕД2592895, ХБ5120204, ЄС3412240, ЄВ5597644, ВТ9466879, BЕ3684863, ЕА2126229, ЄЖ8432328, АД2713367, ГМ7883293, ВУ7205000, EP2402657, E33420671, E30200340, BC1095489, МБ9666979, ЄИ7717006, ЕБ1321494 – конфіскувати в дохід держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1