04.02.26
22-ц/812/402/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 2-4815/11
Номер провадження: 22-ц/812/402/26 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,
за участю: представника скаржника - адвоката Кудактіної О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,
подану в його інтересах адвокатом Кудактіною Олександрою Ігорівною
на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді - Гаврасієнка В.О. в приміщенні того ж суду по справі за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі - АТ «Державний ощадний банк України») на бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириченко Галини Миколаївни,
в с т а н о в и л а:

У вересні 2025 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ( надалі – Заводський ДВС) Кириченко Г.М.
Скарга обґрунтована тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2012 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 407,18 грн та 344,07 грн судового збору.
На підставі вказаного рішення, 29 березня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до Заводського відділу ДВС та 13 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні, боржника ОСОБА_1 у зв`язку з ії смертю, було замінено на її правонаступника - ОСОБА_2 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2021 року задоволено заяву АТ «Ощадбанк» про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» кредитної заборгованості у розмірі 34 407,18 грн та поновлено строк його пред`явлення.
На підставі виконавчого листа №2-4815/11, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 13 жовтня 2021 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 Заводським відділом ДВС 03 листопада 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67349389.
22 серпня 2025 року головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС Кириченко Г.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Банк вважає, що головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС Кириченко Г.М. всупереч переліку передбачених Законом України «Про виконавче провадження» будь-яких заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості вжито не було.
Вказує на те, що неправомірна бездіяльність державного виконавця полягає у відсутності перевірки майнового стану боржника, порушує право АТ «Ощадбанк» як стягувача на своєчасне та ефективне виконання судового рішення.
Посилаючись на неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та не здійснення ним заходів, необхідних для своєчасного і повного виконання рішення суду, у тому числі передбачених у ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», які не можуть бути одноразовими, Банк просив визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Кириченко Г.М. у виконавчому провадженні №67349389 та визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Кириченко Г.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 серпня 2025 року у виконавчому провадженні №67349389.
У відзиві на скаргу, головний державний виконавець Кириченко Г.М. просила відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на її необґрунтованість. Вказує, що під час примусового виконання виконавчого листа №2-4815/11 у виконавчому провадженні №67349389 було вжито усіх відповідних заходів примусового виконання та встановлено обставини, які зумовили прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, а доводи заявника про невжиття інших заходів не спростовують висновку на підставі якого прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2025 року у задоволенні скарги АТ «Ощадбанк» відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що виконавчий лист № 2-4815/11 був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем вжито відповідних заходів примусового виконання виконавчого листа, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови головного державного про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні скарги.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Кудактіна О.І подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу АТ «Ощадбанк».
Апеляційна скарга мотивована тим, що факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин того, що державним виконавцем проводилася перевірка майнового стану боржника а з відповідною періодичністю, встановленою ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в поновному обсязі виконання рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання головний державний виконавець Кириченко Г.М. не з`явилась, про місце й час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Заслухавши суддю - доповідача, представника скаржника – адвоката Кудактіну О.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі не відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2012 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 407,18 грн та 344,07 грн судового збору.
На підставі вказаного рішення, 29 березня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до Заводського відділу ДВС та 13 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні боржника ОСОБА_1 , у зв`язку з її смертю, було замінено на її правонаступника - ОСОБА_2 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2021 року задоволено заяву АТ «Ощадбанк» про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» кредитної заборгованості у розмірі 34 407,18 грн та поновлено строк його пред`явлення.
На підставі дублікату виконавчого листа №2-4815/11, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 13 жовтня 2021 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , Заводським відділом ДВС 03 листопада 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67349389.
11 листопада 2021 року, 03 лютого 2023 року, 21 серпня 2023 року державним виконавцем Заводського відділу ДВС винесено постанови про арешт коштів боржника.
Під час перевірки майнового стану боржника державним виконавцем встановлено, що згідно запиту до ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсію - інформацію не знайдено.
Згідно відповіді на запит ДФС України у боржника відкрито рахунки в банківських установах, проте кошти на рахунках відсутні. Згідно відповіді на запит ДФС України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - інформація стосовно боржника відсутня.
З відомостей автоматизованої інформаційної системи «Автомобіль» вбачається, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані.
Вказані запити державним виконавцем було здійсненні (03 листопада 2021 року, 06 жовтня 2022 року, 02 лютого 2023 року, 22 червня 2023 року та 21 серпня 2025 року).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 440581909 від 22 серпня 2025 року ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 21/200 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
18 серпня 2025 року державним виконавцем здійснено вихід за вказаною адресою та складено Акт, яким встановлено, що майно, яке належить боржнику та на яке за законом можливо звернути стягнення не виявлено.
22 серпня 2025 року головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС Кириченко Г.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, доходи та кошти на рахунках банківських установах на які може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна та доходів виявилися безрезультатними. Оскільки місця роботи та\або іншого джерела доходу боржника, коштів та майна на яке можливо звернути стягнення не виявлено, виконання рішення неможливе).
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що з наявних матеріалів справи не вбачається порушення державним виконавцем прав, свобод чи законних інтересів скаржника.
З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Стаття 10 вказаного Закону передбачає, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 цієї статті).
У відповідності до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Касаційний господарський суд Верховного Суду у постанові від 17 лютого 2021 року у справі №904/3525/18 вказав на те, що сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника без встановлення та дослідження обставин того, що державним виконавцем проводилася перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника.
Періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом України «Про виконавче провадження», тобто такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, а не одноразово (подібний за змістом правовий висновок наведено в постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №915/1294/13, від 23 серпня 2018 року у справі №911/167/17, від 19 серпня 2019 року у справі №913/438/16.
Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника та його майна може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату (наведену правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі №910/25970/14).
З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, колегія суддів вважає, що вчинені державним виконавцем виконавчі дії є недостатніми та неповними, а повернення виконавчого документу - передчасним, оскільки з матеріалів справи не вбачається періодичного проведення державним виконавцем перевірок, які передбачені нормами ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».
Виходячи з положень чинного законодавства, виконавець повинен здійснювати перевірку майнового стану боржника не одноразово, а систематично у строки, визначені вказаною статтею Закону.
Таких дій державним виконавцем здійснено не було, а тому у нього були відсутні підстави для повернення стягувачу виконавчого документу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
За таких обставин, ухвала суду на підставі п.1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги АТ «Ощадбанк України» та яким визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Кириченко Г.М. у виконавчому провадженні №67349389 та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 серпня 2025 року у виконавчому провадженні №67349389.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану в його інтересах адвокатом Кудактіною Олександрою Ігорівною задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириченко Галини Миколаївни задовольнити.
Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириченко Галини Миколаївни у виконавчому провадженні №67349389.
Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириченко Галини Миколаївни про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 серпня 2025 року у виконавчому провадженні №67349389.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко
Судді: О.В. Локтіонова
Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 04 лютого 2026 року.