ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/1552/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року (суддя Науменко В.В.) в адміністративній справі №340/1552/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
в с т а н о в и В :
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки.
Вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . З 27.05.2015 позивач має статус учасника бойових дій, відповідно до посвідчення НОМЕР_2 . Позивач зазначає, що відповідачем при звільненні з військової служби не виплачено компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015- 2022 роки.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у задоволені позову відмолено. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що при звільненні у 2022 року з військової служби у військових частинах НОМЕР_3 та НОМЕР_4 та виключені зі списків особового складу частини, з позивачем повинні були провести усі необхідні розрахунки, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 19.06.2022 та на 17.11.2022 року. Разом з тим матеріали справи не місять доказів надання позивачем Військовій частині НОМЕР_1 доказів невикористання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону №3551-ХІІ учасникам бойових дій, або компенсації за її невикористання за 2022 рік. Отже, у 2022 році позивач прибув на військову службу лише 18.11.2022. Суд зауважує, що оскільки додаткова відпустка учасникам бойових дій надається у календарному році, а не за рік, тобто незалежно від періоду служби така могла бути використана ОСОБА_1 ще до 17.11.2022.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що право на отримання грошової компенсації за невикористані дні відпустки позивач набув в момент звільнення з Військової частини НОМЕР_1 , та саме відповідач повинен здійснити таку виплату. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, з посиланням на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у спірному періоді, до 19.06.2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 (посилання на наказ 149 від 19.06.2022 – не додано), з 20.06.2022 року по 17.11.2022 року – у Військовій частині НОМЕР_5 (наказ № 51 від 17.11.2022 та з 18.11.2022 по 21.05.2024 року – у військовій частині НОМЕР_1 , з якої був звільнений на підставі наказу командування Військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2024 року №144.
За змістом вказаного вище наказу від 21.05.2024 року №144, позивача звільнено з військової служби за пп. “г”, пункту 3, частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за сімейними обставинами) та передбачено відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 діб невикористаної додаткової відпустки за 2023, 2024 роки, як учаснику бойових дій.
Вважаючи, що відповідач у період його служби протиправно не виплатив компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2022 роки, позивачем ініційовано розгляд судом даного спору.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Спірні правовідносини регламентовані Законом України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ).
Статтею 4 Закону №504/96-ВР встановлені види щорічних відпусток, а саме: основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.
Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п.8 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
За змістом п.14 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Згідно з п.19 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.
Стаття 16-2 Закону №504/96-ВР знаходиться у розділі ІІІ вказаного Закону, який має назву «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі у змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності», проте, зміст статті свідчить про те, що вказана відпустка надається тривалістю 14 календарних днів на рік, тобто щорічно тривалістю 14 днів.
Крім того, статтею 10 Закону №504/96-ВР розділу ІІ «Щорічні відпустки» регламентований порядок надання щорічних відпусток.
Згідно з п.8 ч.14 ст.10 Закону №504/96-ВР щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-ХІІ. Вказана норма співвідноситься з п.12 ст.12 Закону №3551-ХІІ.
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі по тексту - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
Така позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19), постанова від 21 серпня 2019 року.
При цьому, відповідно до пункту 1.9 Інструкції № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
З матеріалів справи слідує, що відповідно до наказу від 21.05.2024 року №144 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , проведено остаточний розрахунок.
Водноча позивач до 17.11.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , а до 19.06.2022 року – у Військовій частині НОМЕР_3 . 
Таким чином при звільненні у 2022 року з військової служби у військових частинах НОМЕР_3 та НОМЕР_4 та виключені зі списків особового складу частини, з позивачем повинні були провести усі необхідні розрахунки, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 19.06.2022 та на 17.11.2022 року, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Водночас, у 2015 - 2022 роках (до 17.11.2022) позивач не перебував на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , таким чином відповідач не може відповідати за невиплату позивачу у 2015 - 2022 роках компенсації чи будь-яких інших виплат.
В той же час, за новим місцем несення служби (новому місці роботи) за поточний рік таку додаткову відпустку УБД, або компенсацію за невикористану відпустку можуть надати за умови, що працівник не використав її за попереднім місцем роботи та надав докази на підтвердження цього.
Матеріали справи не місять доказів надання позивачем Військовій частині НОМЕР_1 доказів невикористання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону №3551-ХІІ учасникам бойових дій, або компенсації за її невикористання за 2022 рік.
Отже, у 2022 році позивач прибув на військову службу лише 18.11.2022.
Слід врахувати, що оскільки додаткова відпустка учасникам бойових дій надається у календарному році, а не за рік, тобто незалежно від періоду служби така могла бути використана ОСОБА_1 ще до 17.11.2022, доказів протилежного суду не надано.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,- 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова