Справа № 420/36460/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши у письмовому провадженні в приміщені суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач) від 22.09.2025 року № 1051025733-2025-3 «Про відмову у призначенні щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати, передбачені статтею 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з 02.09.2025 року, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 . В обгрунтування вимог вказує, що 16.09.2025 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого, її померлого чоловіка ОСОБА_2 , померлого року, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2620-ІХ. Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 22.09.2025 року № 1051025733-2025-3 Позивачу було відмовлено у призначенні щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого. Згідно рішення про відмову від 22.09.2025 року, Позивачу необхідно надати документи, які підтверджують причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Разом з тим, у статті 39 Закону №1105-XIV встановлені виключні підстави для відмови у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг, в яких така підстава відсутні, а тому Позивачу було відмовлено у призначенні страхових виплат у зв`язку зі смертю чоловіка з підстав не передбачених чинним законодавством.
Ухвалою суду від 03.11.2025 року відкрито позовне провадження в адміністративній справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач надав до суду відзив у якому вимоги не визнав та вказав, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував щомісячну страхову виплату в разі втрати працездатності, як потерпілий на виробництві, якому встановлено відсоток втрати професійної працездатності .
ОСОБА_2 , працювавши на шахті «Вуглегірська», 21.09.1963 отримав травму. Потерпілому встановлено діагноз: «багатоуламковий перелом обох кісток правої гомілки». Відповідно до п.7 ст. 36 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 2620-ІХ від 21.09.2022 у разі якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров`я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право, встановлюється, виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого. Причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я підтверджується висновком відповідного закладу охорони здоров`я. Оскільки Позивачкою до заяви не долучено витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи про причинний зв`язок смерті потерпілого з раніше отриманим трудовим каліцтвом, у Головного управління відсутні підстави для призначення щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого. Окрім того, рішення Головного управління про відмову у призначені, яке надіслане листом № 1500-0314-8/160624 від 25.09.2025 на адресу, зазначену в заяві, було повернуто до Головного управління у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Позивач надав до суду відповідь на відзив.
Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 1955р.н. була дружиною ОСОБА_2 , який перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та до смерті отримував щомісячну страхову виплату в разі втрати працездатності, як потерпілий на виробництві, якому встановлено відсоток втрати професійної працездатності .
ОСОБА_2 21.09.1963 отримав травму під час праці на шахті «Вуглегірська». Потерпілому був встановлено діагноз: «багатоуламковий перелом обох кісток правої гомілки».
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що складено свідоцтво про смерть.
16.09.2025 року позивач звернулась із заявою про призначення щомісячної страхової виплати особи яка має право на її отримання в разі смерті потерпілого ОСОБА_2 ..
Заява за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області, яке рішенням від 22.09.2025 року № 1051025733-2025-3 «Про відмову у призначенні щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого» відмовило у призначенні щомісячної страхової виплати з підстав відсутності документів, які підтверджують причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
З вказаним рішенням позивач не погодилась та звернулась до суду з позовом.
Джерела права та висновки суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (в редакції станом на час прийняття рішення).
Згідно ч.1 та ч.7 ст. 30 Закону України №1105 страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Страхові виплати складаються із:
1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;
5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Згідно ч.1 -3 статті 35 Закону України №1105 у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
Непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:
1) діти, які не досягли 18 років;
2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;
3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;
4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.
Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
Вдповідно до ч.7.8 ст.36 Закону України №1105 у разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячної заробітної плати потерпілого за вирахуванням частки, що припадала на потерпілого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мали права на страхові виплати.
У разі якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров`я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право, встановлюється, виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого. Причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я підтверджується висновком відповідного закладу охорони здоров`я. Одноразова допомога сім`ї та особам, які перебували на утриманні потерпілого, у такому разі не виплачується.
Сума страхових виплат кожній особі, яка має на це право, визначається шляхом ділення частини заробітної плати потерпілого, що припадає на зазначених осіб, на кількість таких осіб.
Максимальний розмір щомісячної страхової виплати особам, які втратили годувальника, не може перевищувати сім розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Середньомісячна заробітна плата для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв`язку із втраченою ним заробітною платою (або відповідною її частиною) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до стаття 37 Закону України №1105 для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління заяву (у паперовій або електронній формі) про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. Заява в електронній формі подається через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України.
За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.
Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.
Територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі поданої в електронній або паперовій формі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:
1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;
2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;
3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;
4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;
5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;
6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;
7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;
8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;
9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;
10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.
Згідно ст. 41 Закону України №1105 страхові виплати здійснюються щомісяця у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку або за рішенням суду:1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
2) особам, які мають право на страхові виплати у зв`язку із смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Постановою Кабінету міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1467 затверджений Порядок здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності у п.7 якого встановлено, що Порядок призначення та перерахування страхових виплат визначає правління Пенсійного фонду України.
На виконання вищенаведеного Постановою правління Пенсійного фонду України 26 січня 2024 року № 4-1 затверджений порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності
Згідно п.3 Розділу ІХ Порядку №4-1 для призначення страхових виплат у разі смерті потерпілого особи, які мають право на такі виплати, подають в електронній формі засобами Порталу Дія (за наявності технічної можливості) або вебпорталу Пенсійного фонду до органу, що призначає страхову виплату, заяву за формою відповідно до додатка 2 до цього Порядку. Заява може бути подана у формі паперового документа.
Особи, які мають право на виплати у разі смерті потерпілого, мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.
Органом, що призначає страхову виплату, до електронної справи про страхові виплати додаються:
акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України;
виписка з акта огляду МСЕК про встановлення причинного зв`язку з травмою або захворюванням, отриманим на виробництві (у разі наявності);
довідка про розмір середньої заробітної плати перед настанням страхового випадку;
надані заявником документи, що підтверджують смерть потерпілого, родинні стосунки та право на одержання утримання від потерпілого.
Згідно п.8 Розділу ІХ Порядку №4-1 розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право, визначається із середньомісячної заробітної плати потерпілого за вирахуванням частки, що припадала на потерпілого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мали права на страхові виплати. Сума страхових виплат кожній особі, яка має на це право, визначається шляхом ділення частини заробітної плати потерпілого, що припадає на зазначених осіб, на кількість таких осіб.
Середньомісячний заробіток для обчислення щомісячної страхової виплати визначається згідно з Порядком № 1266.
У разі, якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров`я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які втратили годувальника, встановлюється виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого.
З системного аналізу вищенаведених норм суд доходить висновку, що законом та порядком встановлено два варіанту розрахунку: 1) розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право, визначається із середньомісячної заробітної плати потерпілого за вирахуванням частки, що припадала на потерпілого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мали права на страхові виплати; 2) у разі, якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров`я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які втратили годувальника, встановлюється виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого.
Та як встановлено судом позивач при зверненні із заявою до відповідача додав до заяви наступні документи: копія акту про нещасний випадок 22.09.1963 р; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_2 ; витяг з акту огляду МСЕК 2-18 АА № 026120 від 07.12.1992; витяг з акту огляду МСЕК 2-18 АЖ № 080844 від 18.01.1994; витяг з акту огляду МСЕК 2-18 АГ № 091517 від 18.01.1995; витяг з акту огляду МСЕК 2-18 АД № 134050 від 30.01.1996; індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2 (форма ОК-5); пам`ятка одержувача страхових виплат; паспорт громадянина України ОСОБА_1 ; паспорт громадянина України ОСОБА_2 ; свідоцтво про укладення шлюбу; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; трудова книжка ОСОБА_2 .
Доказів того, що позивач визначив у заяві, що він обрав другий варіант розрахунку суми щомісячної страхової виплати матеріали справи не містять та відповідач про це у відзиві не зазначає.
Таким чином відсутність документів, які підтверджують причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, не може позбавити права позивача на визначення розміру щомісячної страхової виплати позивачу за першим варіантом - із середньомісячної заробітної плати потерпілого за вирахуванням частки, що припадала на потерпілого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мали права на страхові виплати, яка визначається згідно з Порядком № 1266.
Враховуючи вищенаведене суд доходить висновку, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги -обов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати, передбачені статтею 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з 02.09.2025 року, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 то суд зазначає наступне.
При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.
З урахуванням наведеного, вимога позивача про зобов`язання відповідачів призначити пенсію за віком починаючи з 20.12.2024 є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, а тому не підлягає задоволенню.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.
У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
Враховуючи наведене суд вважає, що порушені права підлягають задоволенню шляхом зобо`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.09.2025 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Враховуючи те, що позивач при подачі позову сплатив судовий збір у сумі 968,96грн, то відповідно до ст.139 КАС України з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача слід стягнути на користь позивача 484,48грн.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 77, 90, 124, 126, 241-246, 251, 255, 257,258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.09.2025 року № 1051025733-2025-3 «Про відмову у призначенні щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2025 року про призначення щомісячних страхових виплат з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 484,48грн.
Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_1 .
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області (65012, Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, 83) код ЄДРПОУ 20987385.
Суддя Е.А.Іванов