ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 280/10715/23
адміністративне провадження № К/990/46688/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Шишова О.О.
у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2025 року (суддя Садовий І.В)
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року (судді: Чабаненко С.В., Білак С.В., Юрко І.В.),
у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток Автомир"
до Головного управління ДПС у Запорізькій області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ 
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК АВТОМИР" (далі також - Позивач, ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР") звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі також - Відповідач, ГУ ДПС), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18 серпня 2023 року №359708010701, №359908010701, №359808010701 та від 21 серпня 2023 року №3647/08012408.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після передачі TOB "ТУКТАК" за передавальним актом, який складено на підставі розподільчого балансу документів щодо прав та обов`язків TOB "ВОСТОК АВТОМИР" та майна у вигляді товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ) вартістю - 60 326 тис. грн без ПДВ, Позивач відповідно до норм чинного законодавства не несе відповідальність за вказане майно. При цьому Позивач покликався на те, що відповідно до підпункту 196.117 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість (далі також - ПДВ) операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб.
Водночас Позивач зазначав про відсутність правових підстав для накладення штрафних санкцій за не надання відповіді на запит ГУ ДПС від 24 січня 2021 року за №2/08-01-07-17, оскільки будь-які запити з вказаними реквізитами під час проведення планової документальної перевірки не надходили. Крім того, вказував, що будь-які підтвердження надсилання або отримання (вручення) запиту службовим особам TOB "Восток Автомир" у співробітників податкового органу відсутні. 
1.2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 19 квітня 2024 року позовні вимоги задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 18 серпня 2023 року №359708010701, №359908010701, №359808010701 та від 21 серпня 2023 року №3647/08012408.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 3 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ГУ ДПС задовольнив частково: змінив рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року, шляхом викладення тексту його мотивувальної частини в редакції даної постанови; в іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року залишив без змін.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 11 грудня 2024 року частково задовольнив касаційну скаргу ГУ ДПС: скасував рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2024 року в частині податкових повідомлень - рішень від 18 серпня 2023 року №359708010701, №359908010701, №359808010701, а справу №280/10715/23 у відповідній частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції; в решті рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.
Ухвалюючи постанову, суд касаційної інстанцій зазначив, що:
- суди попередніх інстанцій констатуючи необґрунтованість висновків податкового органу про виникнення у Позивача обов`язку включення до бази оподаткування суми ТМЦ у розмірі 60 325 869,89 грн та нарахування податкових зобов`язань, на майно, яке передане іншій особі - TOB "ТУКТАК", водночас не встановили економічну спрямованість передачі Позивачем належного йому майна та майнових прав іншій юридичній особі, як і її створення шляхом виділення за результатами реорганізації Позивача. У тому числі враховуючи подальшу швидку зміну (через місяць) власника новоствореного підприємства за відсутності декларування отримання будь-яких прибутків за результатами відповідної операції;
- Позивачем, як в позовній заяві, так і у відзивах на апеляційну та касаційну скарги не наведено доводів, як і не надано доказів, які б підтверджували наявність безпосереднього економічного ефекту з результатами проведення відповідної реорганізації, як і обґрунтувань щодо причин її проведення;
- судами попередніх інстанцій не було надано належної оцінки наявності/відсутності ділової мети при здійсненні Позивачем реорганізації шляхом виділу, а відповідно не встановлено дійсний зміст вказаної операції та, як наслідок, не з`ясовано на підставі належних і допустимих доказів усіх обставин, з якими контролюючий орган пов`язує порушення Позивачем вимог податкового законодавства за вказаним епізодом.
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 7 квітня 2025 року позов задовольнив: визнав протиправними та скасував прийняті ГУ ДПС податкові повідомлення-рішення від 18.08.2023 №359708010701, №359908010701 та №359808010701.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ділова мета реорганізації полягала в покращенні ліквідності та платоспроможності ТОВ «Восток Автомир» у зв`язку з обґрунтованістю доводів Позивача про те, що диференціація діяльності ТОВ «Восток Автомир» шляхом виділу неліквідних активів та поточної заборгованості позитивно вплинула на основні фінансові показники діяльності підприємства і призвела до росту прибутків. 
Також суд першої інстанції виходив з наступного:
- наданим до матеріалів справи висновком експерта №1041/84701 від 6 березня 2025 року, складеним за результатами судово-економічної експертизи, додатково підтверджуються доводи представника Позивача щодо наявності ділової мети в реорганізації ТОВ «Восток Автомир», шляхом виділення нового підприємства TOB «ТУКТАК», яка полягає в отриманні економічного ефекту у вигляді покращення показників фінансово-господарської діяльності, зокрема показників ліквідності та платоспроможності ТОВ «Восток Автомир»;
- доводи Відповідача жодним чином не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення реорганізації ТОВ «Восток Автомир» шляхом виділу з нього ТОВ «ТУКТАК» або висновку про її нездійснення. При цьому відповідні доводи Відповідача ґрунтуються лише на податковій інформації стосовно ТОВ «ТУКТАК», у той час, як правильність нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без урахування даних первинних документів.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 17 вересня 2025 року апеляційну скаргу ГУ ДПС залишив без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2025 року - без змін.
Суд апеляційної інстанції погодивcя з висновками, які сформував суд першої інстанції, а також зазначив наступне:
- встановленими обставинами справи підтверджується, а контролюючим органом не спростовано, що державна реєстрація ТОВ «ТУКТАК», як юридичної особи, не скасовувалась, судом фіктивною не визнавалась, а тому висновки податкового органу про виникнення у Позивача обов`язку включення до бази оподаткування суми ТМЦ та нарахування податкових зобов`язань на майно, яке передане іншій особі, є необґрунтованими;
- висновки контролюючого органу у акті про результати документальної планової виїзної перевірки №1347/08-01-07-01/34535386 від 1 лютого 2022 року зводяться виключно щодо незадовільної господарської діяльності ТОВ «ТУКТАК», яке з грудня 2020 року є окремою юридичною особою із власними правами та обов`язками за прийнятими зобов`язаннями. Проте, наведені обставини не впливають на результати перевірки ТОВ «Восток Автомир», зважаючи, що жодних зауважень до оформлених та наданих під час перевірки документів з приводу виділення активів до новоствореного товариства у контролюючого органу не виникло;
- висновок експерта № 1041/84701 за результатом судово-економічної експертизи судом першої інстанції врахований як доказ по справі відповідно до статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Підставами касаційного оскарження Відповідач визначив пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Стверджує, що станом на теперішній час, відсутній висновок Верховного Суду щодо трактування пункту 4 статті 54 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року №2275-VІІІ (далі - Закон №2275-VІІІ).
Відповідач вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій невірно трактовано норми статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК України, а саме відносно досліджених правовідносин щодо виділення новостворених підприємств.
Стверджує, що судами попередніх інстанцій не наведено жодного аргументу стосовно твердження ГУ ДПС про те, що встановлені під час перевірки господарські операції не підпадають під визначення операції з виділення з ТОВ «Восток Автомир» двох новоутворених підприємств. При цьому наголошує, що оскільки учасником новоствореного підприємства стає інша особа, що володіє 100% статутного капіталу, а не учасник самого ТОВ "Восток Автомир ", тому сама операція не підпадає під визначення операції про виділення.
Стверджує, що новостворене, шляхом виділу з ТОВ «Восток Автомир» підприємство ТОВ «ТУКТАК» не здійснювало господарської діяльності про що свідчить наступне: після державної реєстрації жодної податкової та фінансової звітності до органу ДПІ за місцем обліку за період з моменту утворення і до сьогодні не подавало; платником податку на додану вартість не зареєстровано; через 1 місяць змінило власника (3 лютого 2021 року), юридичну адресу (18 лютого 2021 року), закрило поточні рахунки в банківських установах (дати закриття 2 березня 2021 року; 27 серпня 2021 року); відсутні дані про існування ТМЦ про їх рух, як використовувалися далі (чи реалізовувались, чи споживались тощо); відсутня інформація щодо відображення в бухгалтерському обліку ТМЦ; відсутня інформація щодо зберігання ТМЦ (передавальний акт майна 29 грудня 2020 року; акт приймання-передачі приміщення за адресою м. Запоріжжя, вул. Донецьке шосе, 8 за договором оренди 30 грудня 2020 року); відсутня інформація по основних фондах ТОВ «ТУКТАК»; відсутня інформація щодо оренди складських приміщень (договір оренди з ПрАТ «АТП Автобудмонтаж» укладено на 1 місяць строком до 31 січня 2021 року; згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ТУКТАК» №1 від 23 грудня 2020 року прийнято рішення обрати директором ТОВ «ТУКТАК» громадянина ОСОБА_1 строком на 3 роки з моменту державної реєстрації та з укладанням трудових відносин, що засвідчено Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В., водночас між громадянином ОСОБА_1 та ТОВ «ТУКТАК» трудові відносини не оформлено; ОСОБА_1 одночасно перебуває посадовою особою та засновником на 27 підприємствах, що перебувають на обліку у різних регіонах України, водночас дані про отримання ним доходу відсутні. 
Покликається на те, що вказані обставини у сукупності з відсутністю здійснення ТОВ «ТУКТАК» господарської діяльності свідчать про проведення операції з реорганізації ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» шляхом виділення з нього ТОВ «ТУКТАК» без розумної економічної причини (ділової мети), про непідтвердження реальності здійснення відповідної господарської операції та про надання ТМЦ невстановленій особі.
Зазначає, що створюючи видимість реальності здійснення зазначеної операції, ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» діяло умисно, оскільки воно удавано, цілеспрямовано створило умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених ПК України.
Зауважує, що в ході перевірки ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» надано лист від 24 січня 2022 року №6 з проханням надати пояснення стосовно встановленого порушення, відповідь на який було надано листом від 28 січня 2022 року №28/01-22. Водночас як станом на день завершення перевірки та й на день підписання акта перевірки відповіді, яка б містила дані про обставини, що виключали вину ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» у вчиненні правопорушень, пом`якшували або звільняли від фінансової відповідальності платника податку (пункт 112.8 статті 112 ПК України), Позивачем не надано.
Узагальнюючи вказує, що встановлено наявність схеми оформлення штучного виділу (удаваного правочину), яка свідчить про узгодженість дій ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» та виділеного суб`єкта ТОВ «ТУКТАК» для одержання товариством незаконної податкової вигоди. При цьому наголошує, що встановлені обставини є підтвердженням, що придбані підприємством ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» ТМЦ починають використовуватись ним в операціях, що не є господарською діяльністю.
2.2. Позиція Позивача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу) 
Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
В обґрунтування своєї позиції представник Позивача наводить відповідне правове регулювання та зазначає, що в постанові від 25 травня 2021 року у справі № 822/2434/16 Верховний Суд зазначив, що операції щодо передачі за розподільчим балансом основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторської заборгованості, інших активів та зобов`язань за рішенням власників або уповноваженого ними органу при утворенні нового підприємства шляхом реорганізації (виділу) не можуть вважатися операціями з поставки ТМЦ у розумінні податкового законодавства. При цьому вказує, що аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом в постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1845/19 та Вищим адміністративним судом в ухвалах від 6 липня 2016 року у справі К/800/53570/14, від 15 травня 2014 року у справі К/9991/12534/12.
Наголошує, що в цьому випадку ніяким чином неможливо говорити про продаж цих активів, оскільки на час затвердження розподільчого балансу від 23 грудня 2020 року, складеного станом на 18 грудня 2020 року та передавального акту від 29 грудня 2020 року ТОВ «ТУКТАК» ще не було зареєстрованою юридичною особою, тобто не було суб`єкту договору купівлі-продажу - покупця.
Вказує, що виділення частка майна в процесі реорганізації юридичної особи шляхом виділення частини майна за розподільчим балансом не є продажем (реалізацією) товарів в тлумаченні підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України. При цьому стверджує, що оскільки передача активів (майна) від платника податків до новоствореного шляхом виділу підприємства відбувається безоплатно на підставі та на виконання рішення вищого органу управління (загальних зборів учасників) товариства, яким затверджується розподільчий баланс, то відсутній факт переходу права власності на підставі таких операцій як постачання, так і продаж товарів.
Зазначає, що виходячи з Акту від 1 лютого 2022 року №1347/08-01-07-01/34535386, набувач ТМЦ - ТОВ «ТУКТАК» ніяким чином не притягнений до відповідальності за використання набутих ним за розподільчим балансом товарів поза межами господарської діяльності. Цей факт, як вказує Позивач, взагалі не встановлено. Перевіряючими, на думку Позивача, констатувалось тільки «невикористання отриманих ТМЦ ТОВ «ТУКТАК» в господарській діяльності, однак поняття «використання поза межами господарської діяльності» і «невикористання» - різні за своїм правовим змістом.
Звертає увагу на те, що державна реєстрація ТОВ «ТУКТАК», як юридичної особи, не скасовувалась, судом фіктивною не визнавалась. Водночас відзначає, що контролюючий орган не надав доказів зокрема у вигляді винесення відносно ТОВ «ТУКТАК» повідомлень-рішень чи судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлено факт порушення податкового законодавства.
Покликається на те, що норми статті 198.5 ПК України стосуються тільки платника податку, який отримав ТМЦ - тобто в цьому випадку ТОВ «ТУКТАК», але ніяк не ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР».
В частині обґрунтування наявності ділової мети реорганізації TOB «Восток Автомир», шляхом виділення нового підприємства TOB «ТУКТАК» наводить ті ж доводи, що були враховані судами попередніх інстанцій, та покликається на висновок судово-економічної експертизи №1041/84701 від 6 березня 2025 року.
3. ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ У СПРАВІ 
У грудні 2020 року проведено реорганізацію TOB "ВОСТОК АВТОМИР" шляхом виділення нового підприємства TOB "ТУКТАК" (код ЄДРПОУ 43920215).
Відповідно до протоколу Загальних зборів учасників TOB "ВОСТОК АВТОМИР" від 7 грудня 2020 року №07.12.20 прийняте рішення щодо створення нового підприємства шляхом його виділу з вказаного підприємства. Протоколом Загальних зборів учасників TOB "ВОСТОК АВТОМИР" від 23 грудня 2020 року № 23.12.20 був затверджений розподільчий баланс, складений станом на 18 грудня 2020 року, у зв`язку з виділом частини майна, прав та обов`язків TOB "ВОСТОК АВТОМИР" до новоствореного товариства з обмеженою відповідальністю.
Відповідно до розподільчого балансу TOB "ВОСТОК АВТОМИР" передано до новоствореного підприємства TOB "ТУКТАК" наступні активи та пасиви: запаси на суму 60 326 тис. грн, дебіторська заборгованість за виданими авансами на суму 7559 тис. грн, зареєстрований (пайовий) капітал на суму 1 тис. грн., інші поточні зобов`язання на суму 67 884 тис. грн.
На підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ "ТУКТАК" №1 від 23 грудня 2020 року за участю фізичної особи ОСОБА_2 та юридичної особи TOB "КУА "ІНВЕСТГРУП" прийнято рішення про створення товариства з обмеженою відповідальністю шляхом виділу з TOB "ВОСТОК АВТОМИР" та обрано директором TOB "ТУКТАК" громадянина ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
29 грудня 2020 року складено передавальний акт TOB "Восток Автомир", відповідно до якого ОСОБА_3 (директор TOB "Восток Автомир") передав, а ОСОБА_1 прийняв документи щодо прав та обов`язків TOB "Восток Автомир" та майно у вигляді ТМЦ вартістю 60 325 869,89 грн без ПДВ, згідно з розподільчим балансом складеним станом на 18. Лютого 2020 року. Передачу майна здійснено за адресою: м. Запоріжжя, Донецьке шосе, 8.
В період з 10 грудня 2021 по 25 січня 2022 року співробітниками Головного управління ДПС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку TOB "Восток Автомир" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2021 року та з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.
За результатами перевірки складений Акт від 1 лютого 2022 року №1347/08-01-07-01/34535386, яким встановлено порушення:
- пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, в результаті чого за період з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2021 року занижено податок на додану вартість на суму 13 091 964,00 грн, у тому числі по періодам: грудень 2020 року - 11 820 632,00 грн, січень 2021 року - 185 865,00 грн, лютий 2021 року- 1 085 467,00 грн;
- пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, в результаті чого за період з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2021 року завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, яка зараховується до складу податковою кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 233 124,00 грн, у тому числі по періодам: вересень 2021 року - 233 124,00 грн;
- пункту 201.10 статті 201 ПК України не складено та не здійснено реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, протягом граничного терміну, по операції з умовного продажу ТМЦ, що використовувалися не в господарській діяльності підприємства на загальну суму ПДВ 13 325 088,00 грн.
Позивач звернувся із запереченнями на Акт перевірки до ГУ ДПС у Запорізькій області, однак скарга залишена без задоволення, а висновки Акту - без змін.
На підставі акту про проведення планової виїзної документальної перевірки контролюючим органом, винесено податкові повідомлення-рішення від 18 серпня 2023 року, а саме:
- №359708010701, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 13 091 964,00 грн та штрафні санкції у розмірі 3 272991,00 грн, всього на загальну суму 16 364 955, 00 грн;
- №359908010701, яким визначено штрафні санкції у розмірі 3 400,00 грн за не реєстрацію податкової накладної;
- №359808010701, яким Позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 233 124, 00 грн.
21 серпня 2023 року прийняте податкове повідомлення-рішення №3647/08012408, яким визначено штрафні санкції у розмірі 1 286,60 грн.
11 вересня 2023 року Позивач скориставшись своїм правом на оскарження податкових повідомлень-рішень звернувся до Держаної податкової служби України зі скаргою, яку повернуто без розгляду її по суті.
Позивачем надіслано повторну скаргу до ДПС України.
За результатами розгляду вказаної скарги TOB "Восток Автомир" рішенням ДПС України №34632/6/99-00-06-01-01 від 21 листопада 2023 року податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 18 серпня 2023 року за №359708010701, №359908010701, №359808010701 та від 21 серпня 2023 року №3647/08012408 залишено без змін.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи й висновків суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, й на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 56 Господарського кодексу України (далі - ГК України, тут і далі в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) с уб`єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.
Відповідно до частини першої статті 109 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, тут і далі в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
Статтею 47 Закону № 2275-VIII встановлено, що виділом є створення одного або більше товариств із переданням йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього.
Згідно з частиною другою статті 109 ЦК України після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.
Частинами третьою, четвертою статті 109 ЦК України передбачено, що юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. 
Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно. Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.
Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.
Відповідно до підпункту 98.1.4 пункту 98.1 статті 98 ПК України (тут і далі в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) під реорганізацією платника податків розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає виділення з платника податків інших платників податків, а саме, передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків в обмін на їх корпоративні права, внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.
Пунктом 98.3. статті 98 ПК України встановлено, що реорганізація платника податків шляхом виділення з його складу іншого платника податків або внесення частини майна платника податків до статутного фонду іншого платника податків без ліквідації платника податків, який реорганізується, не тягне за собою розподілу грошових зобов`язань чи податкового боргу між таким платником податків та особами, утвореними у процесі його реорганізації, чи встановлення їх солідарної відповідальності за порушення податкового законодавства, крім випадків, коли за висновками контролюючого органу така реорганізація може призвести до неналежного погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платником податків, який реорганізується. Рішення про застосування солідарної або розподільної відповідальності за порушення податкового законодавства може бути прийняте контролюючим органом у разі, коли майно платника податків, що реорганізується, перебуває у податковій заставі на момент прийняття рішення про таку реорганізацію.
Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Відповідно до пунктів "а" та "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 ПК України не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб.
У постанові від 25 травня 2021 року у справі № 822/2434/16 Верховний Суд зазначив, що операції щодо передачі за розподільчим балансом основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторської заборгованості, інших активів та зобов`язань за рішенням власників або уповноваженого ними органу при утворенні нового підприємства шляхом реорганізації (виділу) не можуть вважатися операціями з поставки ТМЦ у розумінні податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1845/19, від 06 квітня 2021 року у справі № 817/76/17, від 19 січня 2023 року у справі № 810/4427/18, від 28 квітня 2025 року у справі № 320/6091/24, від 13 жовтня 2025 року у справі №160/29715/23.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у грудні 2020 року проведено реорганізацію TOB "Восток Автомир", шляхом виділення нового підприємства TOB "ТУКТАК" (код ЄДРПОУ 43920215).
Актом перевірки від 1 лютого 2022 року №1347/08-01-07-01/34535386 встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ТОВ «ТУКТАК» зареєстровано Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради за №1001031360000050430 від 29 грудня 2020 року. Засновники ТОВ «КУА «ІНВЕСТГРУП» (10% статутного капіталу) та ОСОБА_2 (90% статутного фонду). Судами попередніх інстанцій констатовано, що встановленими обставинами справи підтверджується, а контролюючим органом не спростовано, що державна реєстрація ТОВ «ТУКТАК», як юридичної особи, не скасовувалась та судом фіктивною не визнавалась.
В результаті здійснення виділу був складений розподільчий баланс, відповідно до якого Позивачем передано до новоствореного підприємства TOB "ТУКТАК" наступні активи та пасиви: запаси на суму 60 326 тис. грн, дебіторська заборгованість за виданими авансами на суму 7559 тис. грн, зареєстрований (пайовий) капітал на суму 1 тис. грн, інші поточні зобов`язання на суму 67 884 тис. грн.
Встановлюючи наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України Відповідач виходив з відсутності розумної економічної причини (ділової мети) здійснення реорганізації Позивача, внаслідок якої шляхом виділу створено TOB «ТУКТАК» та передачі йому за розподільчим балансом активів та пасивів.
Відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Отже, якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи із бази оподаткування, визначеної в порядку, передбаченому пунктом 189.1 статті 189 ПК України (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). Для висновку про наявність підстав для нарахування податкових зобов`язань на підставі положень підпункту 198.5 статті 198 ПК України слід встановити факт неоподатковуваного/негосподарського використання товарів (послуг) і необоротних активів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі №360/4169/21.
При цьому використання придбаних товарів поза межами господарської діяльності є ключовим фактором для застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 814/476/18.
У постанові від 24 січня 2023 року у справі № 560/7669/21 Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого, якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість, виходячи із бази оподаткування визначеної в порядку передбаченому пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). Правове регулювання, запроваджене підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, полягає у тому, що шляхом нарахування податкових зобов`язань вилучається (списується) попередньо сформований податковий кредит. Під час перевірки правильності формування податкового кредиту предметом доказування є обставини, які мали місце на момент віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, а під час вирішення питання виникнення у платника обов`язку, встановленого підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, - обставини, які мали місце у періоді виявлення факту припинення використання товару/необоротного активу у власній господарській діяльності платника податків.
За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Тобто, господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 лютого 2024 року у справі № № 813/1777/16.
Надаючи, відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року, у цій справі, оцінку ключовому у справі питанню щодо наявності/відсутності ділової мети при здійсненні Позивачем реорганізації шляхом виділу та передачі TOB «ТУКТАК» суди попередніх інстанцій дослідили надані до матеріалів справи письмові докази: доповідну записку комісії по інвентаризації; передавальний акт від 29 грудня 2020 року, затверджений рішенням загальних зборів учасників TOB «Восток Автомир» №23.12.20 від 23 грудня 2020 року; Баланс (звіт про фінансовий стан) на 18 грудня 2020 року; Баланс (звіт про фінансовий стан) на 31 грудня 2020 року; Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2020 рік; Баланс (звіт про фінансовий стан) на 31 грудня 2021 року та Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2021 рік.
Дослідивши вказані документи суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність ділової мети, спрямованої на покращення ліквідності та платоспроможності ТОВ «Восток Автомир» після передачі частини майна, прав та обов`язків останнього до підприємства ТОВ «ТУКТАК, яке створено в результаті реорганізації шляхом виділу, та обґрунтованість наступних доводів Позивача, які він наводив на підтвердження її наявності:
- відповідно до даних передавального акту від 29 грудня 2020 року, затвердженого рішенням загальних зборів учасників TOB «Восток Автомир» №23.12.20 від 23 грудня 2020 року, активи це запчастини придбані в період 2019-2020 років на підставі укладених з контрагентами договорів поставки;
- згідно з доповідною запискою комісії по інвентаризації: в ході проведення інвентаризації 17 грудня 2020 року встановлено ряд не ліквідних товаро-матеріальних цінностей, наявність яких ускладнює ефективне управління активами, сповільнює оборотність запасів та перешкоджає проведенню оптимізації складських запасів. Висновок - допущені помилки при плануванні товарного асортименту та закупівлі ряду позицій. Закуплені товаро-матеріальні цінності, що не користуються попитом, тому очікуваний період реалізації значених товарів досить тривалий, та не дозволить підприємству отримати планований прибуток, таким чином фактично це заморожені активи. Дебіторська заборгованість ТОВ «Алекс Авто» в сумі 7 559 481,43 грн (період виникнення 2019 рік), складна до стягнення, оскільки за фінансовою звітністю зазначеного контрагента його зобов`язання значно перевищують активи;
- настав строк по сплаті поточної кредиторської заборгованості позики 2019 року ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестгруп» - на суму 66 624 437,73 грн;
- передача в процесі виділу зазначених недостатньо ліквідних активів разом з пасивами сумою позики, яку було потрібно сплатити значно покращило всі фінасові показники діяльності TOB «Восток Автомир», зокрема змінився коефіцієнт абсолютної ліквідності (платоспроможності), який є показником, що характеризує ту частину короткотермінових фінансових зобов`язань підприємства, яка може бути сплачена за рахунок першокласних ліквідних активів (грошових коштів та їх еквівалентів), тобто спроможність підприємства негайно погасити свою короткотермінову кредиторську заборгованість. В скороченому вигляді Грошові кошти / Поточні зобов`язання. Після проведення операції виділу, за даними балансу 2020 року цей показник значно покращився до 0,11 (2078 гроші/18 535 поточні зобов`язання), за даними балансу 2019 року складав 0,02 (1147 гроші/58767 поточні/зобов`язання);
- в результаті реорганізації шляхом виділу виріс до 10 разів головний показник прибутковості, який обраховується прибуток до сплати податків/усього активів, та значно поліпшилися фінансові показники: рентабельність усього капіталу підприємства; загальний прибуток/підсумок балансу; коефіцієнт автономії; власний капітал/майно підприємства; 
- відбувся ріст рівня прибутковості від поточної операційної діяльності, оскільки чистий фінансовий результат за ф-2 за 2020 рік TOB «Восток Автомир» складав 3095 тис. гривень, в той час, як чистий фінансовий результат за ф-2 за 2021 рік склав - 3 451 тис. гривень, тим самим наявний ріст на 11,7 % за рік, що є дуже значним показником;
- ділова мета реорганізації диференціація діяльності ТОВ «Восток Автомир» шляхом виділу неліквідних активів та поточної заборгованості, що позитивно вплинула на основні фінансові показники діяльності підприємства і призвела до росту прибутків, що позитивно і для бюджету.
Відповідно до статті 104 КАС України судом першої інстанції також враховано висновок експерта №1041/84701 від 6 березня 2025 року, складений за результатами судово-економічної експертизи.
Відповідачем обґрунтування на спростування зазначених доводів Позивача в касаційній скарзі наведено не було, як і не було зазначено про їх безпідставність. Також касаційна скарга не містить аргументів на спростування висновку експерта та допущення судами попередніх інстанцій порушень при його врахуванні.
Також судом першої інстанції зазначено, що відповідно до пояснень Відповідача, наданих під час розгляду справи, підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень були висновки Відповідача про наявність схеми оформлення штучного виділу (удаваного правочину), яка свідчить про узгодженість дій ТОВ «Восток Автомир» та виділеного суб`єкта ТОВ «ТУКТАК» для одержання товариством незаконної податкової вигоди. Водночас вказані висновки податкового органу ґрунтуються лише на податковій інформації стосовно ТОВ «ТУКТАК».
Апеляційним судом також констатовано, що висновки, викладені Відповідачем в акті перевірки від 1 лютого 2022 року №1347/08-01-07-01/34535386, зводяться виключно до незадовільної господарської діяльності ТОВ «ТУКТАК», яке з грудня 2020 року є окремою юридичною особою. Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що жодних зауважень до оформлених та наданих під час перевірки документів з приводу виділення активів до новоствореного товариства у контролюючого органу не виникло.
Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2025 року у справі № 160/32652/24, від 13 жовтня 2025 року у справі №160/29715/23 зазначав, що реорганізація юридичної особи шляхом виділу полягає у перерозподілі активів і зобов`язань, на базі яких і створюється нова юридична особа, за розподільчим балансом, що не є цивільно-правовим договором, оскільки не передбачає передачу права власності на передане майно, а здійснюється шляхом включення валових активів одного підприємства до складу валових активів іншого підприємства.
Також в цих постановах Верховний Суд звертав увагу, що якщо податковий орган вважає, що новостворена шляхом виділу юридична особа не подає податкову звітність, не має основних засобів, транспорту, штатних працівників, що вказує на формальний характер її створення, не обумовлений розумними економічними причинами та здійснений з метою отримання податкової вигоди, то відповідно до підпункту 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючий орган має право звернутись до суду з позовом про визнання такого виділу недійсним та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними правочинами.
Однак, у цій справі не встановлено та Відповідачем не зазначено, що він реалізував надане право шляхом звернення до суду з відповідним позовом у визначеному законом порядку. Обставини, на які посилається податковий орган, без належних та допустимих доказів самі собою не є безумовними підставами для висновку про фіктивність створення товариства чи недійсність проведеної реорганізації.
В постанові від 4 грудня 2025 року у справі № 520/1537/25 Верховний Суд зауважив, що правильність нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без урахування відомостей первинних документів. У випадку посилання на таку інформацію контролюючий орган має надати докази, зокрема у вигляді винесення відносно таких осіб податкових повідомлень-рішень чи судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлено факт порушення податкового законодавства.
Відтак, за встановлених судами попередніх інстанцій обставин у цій справі, контролюючий орган не навів жодного належного доказу, що свідчив би про фіктивність реорганізації або відсутність економічної доцільності у діях Позивача. У межах розгляду цієї справи суди не встановили жодного факту порушення, які б надавали підстави і для застосування положень пункту 198.5 статті 198 ПК України.
Враховуючи наведене у суду відсутні підстави для того, щоб не погодитись з висновками судів попередніх інстанцій, що податковий орган не довів обставин, які б свідчили про допущення Позивачем порушення пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 13 091 964 грн, завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, яка зараховується до складу податковою кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 233 124 грн за період з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2021 року, не складено та не здійснено реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, протягом граничного терміну, по операції з умовного продажу ТМЦ, що використовувалися не в господарській діяльності підприємства на загальну суму ПДВ 13 325 088,00 грн.
Аналізуючи обґрунтованість заявлених Відповідачем підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів зазначає, що Відповідачем не конкретизовано, який саме висновок щодо застосування пункту 4 статті 54 Закону №2275-VІІІ у подібних правовідносинах він просить сформувати суд. В касаційній скарзі Відповідачем не зазначено в чому саме полягає незрозумілість вказаної норми права, як і не вказано в чому має полягати правовий висновок, який він просить сформувати Суд. Доводи Відповідачем у цій частині зводяться до того, що оскільки учасником новоствореного підприємства стає інша особа, що володіє 100% статутного капіталу, а не учасник самого ТОВ "Восток Автомир ", то сама операція не підпадає під визначення операції про виділення.
Вищевказане не доводить існування обставин, за яких у Верховного Суду виникає необхідність формування правового висновку щодо тлумачення положень пункту 4 статті 54 Закону №2275-VІІІ. Суд касаційної інстанції виходячи із змісту касаційної скарги не повинен здійснювати повторну інтерпретацію законодавчих норм, коли їх застосування є чітким і зрозумілим. Доводи ж Відповідача фактично не стосуються питання щодо тлумачення норми, а зводяться до незгоди з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи.
Водночас Суд звертає увагу на те, що як безпосередньо встановлено в акті перевірки та зазначалось вище Судом відповідно до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України засновниками ТОВ «ТУКТАК» на момент його реєстрації (29 грудня 2020 року) були ТОВ «КУА «ІНВЕСТГРУП» (10% статутного капіталу) та ОСОБА_2 (90% статутного фонду).
Факт того, що зазначені особи є учасниками ТОВ "Восток Автомир" у відповідних частинах сторонами не заперечується та підтверджується протоколом Загальних зборів учасників TOB "ВОСТОК АВТОМИР" від 7 грудня 2020 року №07.12.20, відповідно до якого прийнято рішення щодо створення нового підприємства шляхом його виділу з вказаного підприємства та який досліджувався судами попередніх інстанцій та Відповідачем при проведенні перевірки. 
Водночас Суд вважає за необхідне зазначити і те, що у справі, яка переглядається Відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин в обґрунтування власної позиції за наведеними вище, на думку контролюючого органу, порушеннями.
Доводи Відповідача, викладені у касаційній скарзі, аналогічні доводам, наведеним під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, зводяться до незгоди з мотивами судів першої та апеляційної інстанцій, якими вони керувалися при оцінці доказів і встановленні обставин справи та не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів попередніх інстанцій.
Суд касаційної інстанції не має права здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди попередніх інстанцій при вирішенні справи, повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 908/1795/19).
У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 341 КАСУ, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Відтак, твердження Відповідача в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не містять належних аргументів щодо наявності підстав для їх скасування.
Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, що прямо випливає із положень статті 77 КАС України.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин у справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій. За таких обставин, з урахуванням наведеного у сукупності Суд не знайшов передбачених КАС України підстав для задоволення касаційної скарги Відповідача та скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).
З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови буде виготовлено протягом п`яти днів з дня проголошення її вступної та резолютивної частини.
Суддя-доповідач: Н.Є. Блажівська
Судді: О.В. Білоус
О.О. Шишов