ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року Чернігів Справа № 620/12861/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:
У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі також – відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі також – відповідач 2, ГУ ПФУ у Вінницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі також – відповідач 3, ГУ ПФУ в Чернівецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також – відповідач 4, ГУ ПФУ в Чернігівській області) про визнання протиправними та скасування рішень: ГУ ПФУ в Закарпатській області від 22.05.2025 №262540019246, ГУ ПФУ у Вінницькій області від 05.06.2025 №262540019246, ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 14.08.2025 №262540019246, ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.08.2025 №262540019246 про відмову в призначенні пенсії позивачу за пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV; зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком за пунктом 4 частини першої статті 115 до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 30.04.2025. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачами безпідставно не враховані надані позивачем документи, що надають йому право на призначення пенсії за пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
Ухвалою суду від 08.12.2025 провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачі - ГУ ПФУ в Закарпатській області, ГУ ПФУ у Вінницькій області, ГУ ПФУ в Чернівецькій області до суду подали відзиви, в яких вказали, що у призначенні пенсії позивачу відмовлено через відсутність підстав для призначення дострокової пенсії за статтею 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
ГУ ПФУ в Чернігівській області відзив не подано.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( частина шоста статті 162 КАС України).
Позивачем подано відповіді на відзиви відповідачів, у яких вказав не необґрунтованість спірних рішень.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними його паспорту, копія якого міститься в матеріалах справи.
Позивач має статус учасника бойових дій та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.05.2000, наявного в матеріалах справи.
15.05.2025, 29.05.2025, 06.08.2025, 15.08.2025, з метою призначення пенсії відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до пенсійного органу з відповідними заявами та подав документи: посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 18.05.2000, довідки ГУ СБУ у м. Києві від 13.05.2025 №282, 13.05.2025 №283, трудову книжка серія НОМЕР_2 від 09.01.2001, копії дипломів, що не заперечується відповідачами 1,2,3.
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 22.05.2025 №262540019246 (заява від 15.05.2025) позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність відповідної довідки про періоди безпосередньої участі в бойових діях, яка має видаватися ТЦК та СП відповідно до Порядку №637. Також у рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 р. 4 м. 5 д.
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 05.06.2025 №262540019246 (заява від 29.05.2025) позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність довідки про військову службу в діючій армії згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (додаток №2 ). Також у рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 р. 4 м. 5 д.
Рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 14.08.2025 №262540019246 (заява від 06.08.2025) позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність у довідках про підтвердження участі в бойових діях від 15.05.2025 №282 та від 13.05.2025 №283, виданих ГУ СБУ у м. Києві, на печатці коду ЄДРПОУ та необумовленого виправлення в даті видачі довідки. Також у рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 р. 19 д. (без спірного періоду).
Рішенням Головного управління ПФУ в Чернігівській області від 22.08.2025 №262540019246 (заява від 15.08.2025) позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність довідки, яка відповідає вимогам додатку 2 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Також у рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 р. 19 д.
Вважаючи рішення відповідачів протиправним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Отже, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України №1058-IV право на дострокову пенсію за віком мають військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.
Частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.
За змістом статтей 4, 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Щодо періоду проходження військової служби під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан (ДРА) з 16.09.1988 по 29.01.1989, то ГУ ПФУ в Закарпатській області у спірному рішенні посилається на відсутність документу про періоди безпосередньої участі позивача у бойових діях.
Оцінюючи такі доводи відповідача, суд враховує, що згідно з пунктом 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ. Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони.
Як вже встановив суд, період проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан (ДРА) з 16.09.1988 по 29.01.1989 підтверджується довідками від 15.05.2025 №282 та від 13.05.2025 №283, виданими ГУ СБУ у м. Києві, які не викликають сумнів у їх достовірності.
Згідно з пунктом 13 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до норм вищезгаданої Постанови № 637 військова служба в зонах бойових дій, зокрема в Афганістані, повинна зараховуватися до стажу у пільговому розмірі, оскільки це прямо передбачено законодавством для учасників бойових дій. Водночас це не залежить від наявності у довідці або посилань на первинні документи, оскільки сам факт участі у бойових діях підтверджується державними органами і є підставою для нарахування стажу за пільговими умовами. У свою чергу, основний документ, який доводить участь у бойових діях, посвідчення учасника бойових дій, яке є підставою для пільгового нарахування стажу.
Суд зазначає, що посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.05.2000 є чинним, недійсним у встановленому порядку не визнавалось та не скасовувалось.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2018 у справі № 591/3086/16-а вказав на те, що участь військовослужбовця у бойових діях може підтверджуватись і фактом набуття статусу учасника бойових дій у розумінні статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та відповідним посвідченням".
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.08.2018 у справі № 295/1129/17.
Отже, відсутність первинного документу про періоди безпосередньої участі не повинно впливати на призначення пенсії. 
Суд зауважує, що спір між сторонами стосується виключно питання достатності наданих позивачем документів для дострокового призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV.
Питання про те, який документ є необхідним і достатнім для встановлення спеціального статусу особи для дострокового призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, було предметом вирішення Верховним Судом в постановах від 09.06.2021 у справі №340/576/19, від 17.01.2023 у справі №580/8208/21.
У постанові від 09.06.2021 у справі №340/576/19 Верховний Суд виклав такі висновки: « 20. Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком №22-1, пунктом 2.1 якого визначено перелік документів, що подають разом із заявою про призначення пенсії.
21. Так, відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи, що посвідчують спеціальний статус особи, зокрема, посвідчення учасника бойових дій, довідка про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення, а для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», також документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (у разі призначення пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV).
22. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що документом, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій є 1) посвідчення учасника бойових дій; або 2) довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення.
23. Виключенням з цього правила встановлено для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та яким також необхідно також подати документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.
24. Отже, положення підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначають як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій».
Також, у постанові від 17.01.2023 у справі №580/8208/21 Верховний Суд виклав висновок, подібний тому, що викладений в постанові від 09.06.2021 у справі №340/576/19.
Вказані висновки зроблені Верховним Судом на підставі аналізу норм підпункту 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 в редакції, яка була чинною до 10.12.2021.
На підставі Постанови правління Пенсійного фонду України №33-1 пункт 2.1 Порядку №22-1 доповнений підпунктом 6, який визначає документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком, а пункт 2.12 Порядку №22-1 викладений в новій редакції і визначає документи, які засвідчують особливий статус, в тому числі учасника бойових дій.
Проаналізувавши зміст норм підпункту 6 пункту 2.1 Порядку №22-1 в редакції, чинній з 10.12.2021, в порівнянні з підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 в редакції, чинній до 10.12.2021, суд дійшов висновку, що перелік документів, що засвідчують спеціальний статус особи як учасника бойових дій, принципових змін не зазнав, а тому підхід, застосований Верховним Судом до спірних правовідносин у справах №340/576/19 та №580/8208/21, можливо застосувати і при розгляді цієї справи.
Як вже встановив суд, на підтвердження права на призначення дострокової пенсії за віком та факту безпосередньої участі у бойових діях позивачем до пенсійного органу подано відповідне посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 18.05.2000, а також довідки від 15.05.2025 №282 та від 13.05.2025 №283, видані ГУ СБУ у м. Києві, в яких зазначено, що позивач брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан у період з 16.09.1988 (наказ командира ВЧ НОМЕР_3 від 23.05.1988 № 122) по 29.01.1989 (наказ командира ВЧ НОМЕР_4 від 01.07.1989 № 162). У цих довідках вказано, що відповідно до постанови ВР СРСР від 17.10.1983 № 59-27 вказаний період підлягає пільговому обчисленню вислугу років на пенсію на пільгових умовах один місць служби за три місяці. Вислуга років на 16.10.2000 становить календарна – 07 років 02 місяці 12 днів; пільгова - 00 років 08 місяців 26 днів; загальна- 07 років 11 місяців 08 днів.
Отже, враховуючи наведені обставини, а також вік позивач (55 років), суд доходить висновку, що позивач відноситься до осіб, які мають право на призначення пенсії як учасники бойових дій, визначені у статті 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
При цьому, за змістом вимог підпункту 6 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для осіб, які виконували інтернаціональний обов`язок подається Пенсійному органу виключно в разі визнання особи з інвалідністю внаслідок захворювання, отриманого в період виконання інтернаціонального обов`язку, з метою підтвердження відповідного статусу для призначення пенсії по інвалідності.
У випадку відсутності в особи, яка виконувала інтернаціональний обов`язок інвалідності, відповідна довідка Пенсійним органом не повинна вимагатись, як така.
Щодо наявності у позивача мінімально необхідного страхового стажу.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.
Як видно зі спірних рішень, стаж позивача становить більше 35 років.
З огляду на встановлені обставини, викладені норми права та практику Верховного Суду, суд висновує, що позивач має право на призначення пенсії за віком як військовослужбовцю, який брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і таке право підтверджено достатніми та належними документами.
Щодо посилань відповідачів на відсутність на печатці установи коду ЄДРПОУ та необумовленого виправлення в даті видачі довідки, то суд зазначає таке.
У відповідності до частини першої статті 16 Закону України «Про адміністративну процедуру» саме адміністративний орган - відповідачі, зобов`язані встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи, зокрема щодо підтвердження періодів військової служби, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсій, достовірності виданих довідок.
Отже, відповідачі, маючи сумніви щодо довідок, виданих ГУ СБУ у м. Києві, мали витребувати у останнього додаткові документи на підтвердження або спростування обставин, викладених в них.
Втім, відповідачі не реалізували надані їм дискреційні повноваження та не прийняли мотивованого рішення.
При цьому суд зауважує, що помилка допущена посадовими особами державного органу при оформленні певних документів, не свідчить про недійсність виданого документу, відтак, не може слугувати підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії.
Також згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішень ГУ ПФУ в Закарпатській області, ГУ ПФУ у Вінницькій області, ГУ ПФУ в Чернівецькій області, ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.05.2025 №262540019246, від 05.06.2025 №262540019246, від 14.08.2025 №262540019246, від 22.08.2025 №262540019246 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та наявність підстав для їх скасування.
Щодо зобов`язання ГУ ПФ України у Чернігівській області призначити пенсію, суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як встановлено судом, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу вперше із заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове держане соціальне страхування" 15.05.2025, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
При цьому, як вище констатовано судом, станом на 15.05.2025 (дату звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ) позивач набув право на призначення пенсії за вказаною нормою.
Суд зазначає, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності останнім структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Чернігівській області, рішенням якого позивачу остаточно відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити саме територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що остаточно вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Чернігівській області.
Висновки аналогічного характеру викладено Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, які суд враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України при вирішенні цієї справи.
Відтак, суд доходить висновку, що саме Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області слід зобов`язати призначити пенсію позивачу з 30.04.2025, тобто з наступного дня після досягнення пенсійного віку. Таке рішення гарантує право на соціальний захист, забезпечуючи реалізацію права особи на пенсійне забезпечення.
Суд зазначає, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян та сприяє реалізації такого конституційного права.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн на підтвердження яких позивачем надані відповідні документи, суд зазначає таке, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд звертає увагу, що доводи й позиція сторін протягом усього часу розгляду справи не змінювалась, справа № 620/12861/25 віднесена судом до справ незначної складності.
Отже, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.
Враховуючи викладене, вказані обставини свідчать, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути порівну з відповідачів на користь позивача 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Підстави для відшкодування судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати. 

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 22.05.2025 №262540019246, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.06.2025 №262540019246, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 14.08.2025 №262540019246, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22.08.2025 №262540019246 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 30.04.2025 пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень).
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області пл. Народна, 4,м. Ужгород,Ужгородський р-н, Закарпатська обл.,88000 код ЄДРПОУ 20453063.
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, 21005, м. Вінниця, вул.Зодчих, 22, код ЄДРПОУ 13322403.
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, 58002, м.Чернівці, площа Центральна, 3, код ЄДРПОУ 40329345.
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а, код ЄДРПОУ 21390940. 
Повний текст рішення виготовлено 02 лютого 2026 року.

Суддя І.І. Соломко