Справа № 553/4021/24 
Провадження № 1-кп/553/336/2026 
В И Р О К 
Іменем України

13.01.2026	м. Полтава	

Подільський районний суд міста Полтави в складі:

головуючої судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024170420001317 від 10.08.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Зіньків Полтавської області, є громадянином України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює вчителем фізичного виховання у Науковому ліцеї № 3 Полтавської міської ради, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,
обвинувачений - ОСОБА_3 ,
захисник - адвокат ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
09.08.2024, близько 19:25 год, в світлий час доби, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Geely MR-7151А, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував на паркувальному майданчику, поблизу продуктового супермаркету «МаркетОпт», розташованого за адресою: м. Полтава, пров. Кооперативний, буд. 3, та розпочав рух заднім ходом про провулку у напрямку вул. Героїв «Азову» (Анатолія Кукоби). Під час руху заднім ходом, водій ОСОБА_3 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, маючи технічну можливість, не лише шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, а й службовим (плавним) зниженням швидкості руху, зупинити керований ним автомобіль до лінії руху пішохода, не вжив необхідних заходів, та задньою частиною автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинали поїзну частину.
Внаслідок проявленої необережності та порушенням водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху пішоходу ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеню тяжкості з формуванням внутрішньо мозкових гематом, переломів кісток черепу та кісток лицевого скелету справа з якими остання госпіталізована до лікувального закладу та від яких 09.09.2024 настала її смерть. Причиною смерті ОСОБА_7 стала отримана нею черепно-мозкова травма.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків є порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, а саме:
12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 з технічної точки зору знаходилося у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначеними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, повністю підтвердив фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення так, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорював правову кваліфікацію вчиненого злочину.
Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_3 надав показання про те, що 09.08.2024, близько 19:25 год., разом з дружиною та сином вони приїхали до магазину «МаркетОпт» за адресою: м. Полтава, пров. Кооперативний, буд. 3, припаркувавши автомобіль на парковці, поруч з магазином. Коли вийшов з магазину, сів за кермо, почав рух заднім ходом. Парковка є незручною і були труднощі у виїзді. Рухаючись заднім ходом, швидкість була близько 3 км/год. У якийсь момент, у дзеркало заднього виду він побачив бабусю, яка перетинала проїзну частину у невстановленому місці. При цьому неподалік, в 15 метрах, був пішохідний перехід. Бабуся була маленька, зігнута, пересувалася на милицях. Коли стався удар, він не бачив, оскільки дивився вперед. Сильного удару не було, а скоріше поштовх, бабуся впала. Коли люди закричали, він зупинив автомобіль та вийшов з нього. Бабуся лежала на асфальті, була в свідомості. Приїхала карета швидкої допомоги та забрала її. Весь час перебування в лікарні він цікавився станом її здоров`я. ОСОБА_7 не мала близьких та родичів, нею опікувалися ОСОБА_8 з дочкою. Дуже шкодує про те, що сталося, осуджує свої дії, відчуває щирий жаль та співчуття. Цивільні позови, подані прокурором в інтересах держави, визнає у повному обсязі. 
З показань обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що вину у вчиненому кримінальному правопорушенні він визнає повністю, щиро розкаюється.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Під час судового розгляду судом досліджено аналітичне досьє потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якого вбачається, що за даними ДРАЦС ОСОБА_7 мала чоловіка, який помер у 2014 році. До цього перебувала у шлюбі під прізвищем ОСОБА_9 , який було розірвано 09.09.1967 у м. Целіноград, Казахстан. Встановити дівоче прізвище та можливих родичів не вдалося. Дітей, народжених на території України, ОСОБА_7 не мала, родичів чоловіка також встановити не вдалося. Місце проживання ОСОБА_7 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . З 01.01.2020 ОСОБА_7 отримувала в Управлінні соціального захисту населення Полтавської районної у м. Полтаві ради допомогу на догляд одиноким особам, які досягли 80-річного віку, призначену з п. 6 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю». Окрім того, ОСОБА_7 перебувала на обслуговуванні в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) УСЗН Подільської районної у м. Полтаві ради у відділенні соціальної допомоги вдома з 12.10.2015.
Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_8 суду показала, що знала потерпілу. Вона була самотня, дітей не мала, чоловік помер. Приблизно з 2023 року вона почала їй допомагати, купувала на прохання їй продукти харчування. Пізніше було укладено спадковий договір і вона разом з дочкою ОСОБА_10 здійснювали догляд за ОСОБА_7 , забезпечували всім необхідним. Певний період часу вона хворіла та не вставала з ліжка, потребувала сторонньої допомоги. До травня 2024 року вона взагалі не виходила з квартири. Після ДТП вона лежала в лікарнях, у тому числі і в психіатричній. ОСОБА_3 відвідував її, цікавився станом здоров`я, допомагав.
Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_10 суду показала, що до смерті ОСОБА_7 , вона з матір`ю близько 4-5 років доглядали за нею. Вона не мала ані рідних, ані близьких, майже ні з ким не контактувала. У 2023 році з ОСОБА_7 було укладено Спадковий договір. Померла вона внаслідок отриманої травми в лікарні. ОСОБА_3 весь час цікавився здоров`ям ОСОБА_7 , допомагав.
Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_11 суду показала, що є дружиною обвинуваченого, з яким перебуває у шлюбі з 2007 року. 09.08.2024 вона була свідком події і те, що сталося дуже вплинуло на психологічне та фізичне здоров`я чоловіка, його хвилювання за наслідки ДТП спричинили появу у нього цукрового діабету. Свого чоловіка може схарактеризувати лише з позитивного боку, як люблячого чоловіка та батька, професіонала своєї справи, який присвячує своє життя вихованню дітей, працюючи вчителем у ліцеї. 
Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст вказаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині цивільних позовів та відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.
ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви суду при призначенні покарання.
Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття,  яке полягає у визнанні своєї вини у вчиненні злочину у повному обсязі, осуду своїх дій, наявності почуття жалю та душевних страждань за вчинене, що вбачається з поведінки обвинуваченого під час судового розгляд та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.
Відповідно до положень статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Водночас, згідно із частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно з частиною 2 статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, необережну форму вини, характер допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки руху, конкретні обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити покарання у межах, встановлених у санкції статті особливої частини КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Враховуючи дані про особу обвинуваченого та його поведінку після вчинення злочину, наявність у нього робити, характер його діяльності, суд вважає можливим не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Враховуючи, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину, кримінальне правопорушення вчинив вперше, характеризується виключно з позитивного боку, у вчиненому щиро розкаявся, суд вважає за можливе застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання в виді позбавлення волі з випробовуванням при здійснені контролю за поведінкою обвинуваченого у відповідності до ст. 76 КК України.
VIІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-24/14979-ІТ від 06.09.2024 у розмірі 2271 грн. 84 к., відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
Обвинувачений цивільні позови визнав у повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Цивільні позови прокурора Полтавської обласної прокуратури, процесуального керівника у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_5 в інтересах держави в особі КП "1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради", в особі КП "3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" та в особі КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" про відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 , які документально підтверджені, підлягають задоволенню у повному обсязі відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України, згідно якої особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. 
Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 16.08.2024 (справа № 554/8295/24, провадження № 1-кс/554/8323/2024) накладений арешт на автомобіль GEELY MR-7151A, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування. У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання щодо скасування арешту.
Під час досудового розслідування, стосовно ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави від 30.10.2024 було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строк якого закінчився.
Підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, відсутні.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню слід вирішити в порядку визначеному статтею 100 Кримінального процесуального кодексу України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного за даним вироком основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 в інтересах держави в особі КП "1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" про відшкодування витрат на лікування потерпілої - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі КП "1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7 в сумі 26003 (двадцять шість тисяч три) грн. 05 к.
Цивільний позов прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 в інтересах держави в особі КП "3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" про відшкодування витрат на лікування потерпілої - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі КП "3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7 в сумі 13347 (тринадцять тисяч триста сорок сім) грн. 60 к.
Цивільний позов прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 в інтересах держави в особі КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" про відшкодування витрат на лікування потерпілої - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7 в сумі 11 664 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 96 к.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експерта в розмірі 2271 (дві тисячі сімдесят одну) грн. 84 к.
Скасувати застосований на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 16.08.2024 арешт тимчасового вилученого майна.
Речовий доказ - автомобіль GEELY MR-7151A, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , після набрання вироком законної сили - повернути власнику ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.
Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуюча         ОСОБА_1