К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року місто Київ

справа № 759/13947/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/3784/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Ключника А.С., у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :
У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 200 137,00 грн.
Позов мотивовано тим, що 16 травня 2006 року та 24 травня 2006 року між позивачем, як позикодавцем, та донькою відповідача ОСОБА_4 , як позичальником, було укладено договори позики, відповідно до умов якого позичальник отримала позику на загальну суму 90 900 грн., що на той момент було еквівалентно 18 000 доларів. Оскільки така позика не була повернута, ОСОБА_2 був змушений звернутись до суду, та рішенням Святошинського районного суду у справі №2-815-1/08 від 18.06.2008 року, яке набрало законної сили 08.09.2008 року, було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 201 710,00 грн. на користь ОСОБА_2 з урахуванням індексації, процентів, пені та судових витрат. Також, 23.09.2008 року на виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист №2-815-1.
Постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 19.03.2009 року було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа, надано право ОСОБА_4 виконати рішення суду у семиденний строк з моменту отримання постанови та вирішено накласти арешт та оголосити заборону на відчуження всього майна ОСОБА_4 . 
В примусовому порядку виконання судового рішення з ОСОБА_4 державним виконавцем було стягнуто лише 1 573 грн. Тобто залишок боргу складає 200 137 грн. Інформація про наявність вказаного судового рішення була добре відома відповідачу, адже до їх спільного будинку за адресою АДРЕСА_1 , неодноразово з`являвся державний виконавець, інколи, в супроводі позивача, з метою встановлення майна боржниці, яке може бути виставлене на торги. 
При цьому відповідач намагалась перешкоджати виконанню державним виконавцем таких його обов`язків, а отже, вона обізнана з підтвердженими судовим рішенням боргом ОСОБА_4 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік відповідача та батько боржниці. 
07.06.2005 року боржниці - ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за її батьком, а саме на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Оскільки, як зазначено вище, постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 19.03.2009 р.окубуло накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна ОСОБА_4 , такий арешт абсолютно законно поширив свою дію і на вказане майно боржниці. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 боржниця - ОСОБА_4 померла. Відповідач, вступивши у спадщину за ОСОБА_4 , не повідомили кредитора (відповідача) про відкриття спадщини, як були зобов`язані зробити відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України. Так, вказаною нормою передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. В свою чергу, дізнавшись про смерть боржниці, позивач направив на зареєстровану адресу місця проживання відповідача вимогу від 05.04.2024 року, проте вона залишилася не виконаною.
Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 200 137,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору 1601,10 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не вирішено у встановленому законом порядку заяву позивача про залишення позову в частині вимог до ОСОБА_5 без розгляду та при цьому стягує всю суму з ОСОБА_3 .
Вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження встановлених судом обставин та зроблених висновків, до яких суд дійшов виключно на суб'єктивному уявленні позивача.
Також зазначає, що суд не дослідив реалізацію стягувачем права на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2008 у справі № 2-815-1/08, винесеного на його користь за життя боржника, а також контролю за його виконанням. Стягувач не вживав передбачених чинним законодавством заходів щодо виконання відповідного рішення, не контролював процес, а після смерті боржника - не вживав заходів щодо заміни сторони виконавчого провадження, згідно вимог статті 15 Закону України від 02.06.2016 № 1404 «Про виконавче провадження», внаслідок чого на момент звернення до суду минув строк давності за пред`явленням виданого на виконання відповідного рішення суду виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2008 № 2-815-1.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Оплачко В.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та є безпідставними.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Оплачко В.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що 16 травня 2006 року та 24 травня 2006 року між позивачем - ОСОБА_2 як позикодавцем, та донькою ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , як позичальником, було укладено договори позики, відповідно до умов якого позичальник отримала позику на загальну суму 90 900 грн., що на той момент було еквівалентно 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів, (1 долар=5,05 грн.). Оскільки така позика не була повернута, ОСОБА_2 був змушений звернутись до суду, та рішенням Святошинського районного суду у справі №2-815-1/08 від 18.06.2008 року, яке набрало законної сили 08.09.2008 року, було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 201 710 грн. на користь ОСОБА_2 з урахуванням індексації, процентів, пені та судових витрат. Також, 23.09.2008р. на виконання зазначеного рішення цим судом було видано виконавчий лист №2-815-1.
Постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 19.03.2009 року було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа, надано право ОСОБА_4 виконати рішення суду у 7-днний строк з моменту отримання постанови та вирішено накласти арешт та оголосити заборону на відчуження всього майна ОСОБА_4 . Копія вказаної постанови була направлена на адресу: АДРЕСА_1 .
В примусовому порядку виконання судового рішення з ОСОБА_4 державним виконавцем було стягнуто лише 1 573,00 грн. Тобто залишок боргу складає 200 137,00 грн. Інформація про наявність вказаного судового рішення була добре відома відповідачам, адже до їх спільного будинку за адресою АДРЕСА_1 , неодноразово з`являвся державний виконавець, інколи, в супроводі позивача, з метою встановлення майна боржниці, яке може бути виставлене на торги. Він дійсно дрібні речі боржниці описав, виставив їх на торги, за результатами яких відповідачу було повернуто державним виконавцем грошові кошти в сумі 1 573,00 грн.
При цьому ОСОБА_3 намагалась перешкоджати виконанню державним виконавцем таких його обов`язків та кричала, що це все її. Отже, відповідач обізнана з підтвердженими судовим рішенням боргом ОСОБА_4 . В подальшому, позивачу, з позовної заяви ОСОБА_3 від 19.02.2024 року в рамках справи №759/3440/34, яка знаходиться в провадженні Святошинського районного суду міста Києва, про зняття арешту з майна, стало відомо наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік відповідача та батько боржниці.
07.06.2005 року боржниці - ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за її батьком, а саме на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Оскільки, як зазначено вище, постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 19.03.2009 року було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна ОСОБА_4 , такий арешт абсолютно законно поширив свою дію і на вказане майно боржниці. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 боржниця - ОСОБА_4 померла. Її мати, вступивши у спадщину за ОСОБА_4 , не повідомила кредитора про відкриття спадщини, як була зобов`язана зробити відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України.
В свою чергу, дізнавшись з позовної заяви про смерть боржниці, позивач направив на зареєстровану адресу місця проживання відповідача вимогу від 05.04.2024 року.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як спадкоємиця зобов`язана задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Фундаментальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, принципи диспозитивності, змагальності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Диспозитивність цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом про стягнення з ОСОБА_3 , як спадкоємиці ОСОБА_4 , заборгованості за договором позики, з урахування часткового погашення боргу в рамках виконавчого провадження, у розмірі 200 137,00 грн.
Як на правову підставу позовних вимог у цій справі позивач посилався на статтю 1282 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Тобто зазначена норма права надає кредитору право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Однак, пред`являючи позов на підставі статті 1282 ЦК України, позовних вимог про звернення стягнення на спадкове майно позивач не заявив, тоді як на суд покладений обов`язок розглядати справи в межах заявлених позовних вимог.
Водночас установлено, що питання стягнення спірної заборгованості вже вирішено в судовому порядку ще в 2008 році.
Так, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2008 року стягнено з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики у розмірі 201 710,00 грн.
Вказане рішення суду набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні. Доказів закриття цього виконавчого провадження як на час пред`явлення позову, так і на час розгляду справи в суді першої інстанції матеріали справи не містять.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час смерті боржника) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 вказаного Закону виконавче провадження підлягає зупиненню у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону
Отже, обов`язок спадкодавця ОСОБА_4 щодо сплати заборгованості за договором позики, присудженої судом ОСОБА_2 (позикодавцю) із спадкодавця за її життя, не припинився внаслідок її смерті та перейшов до її спадкоємців.
Про можливість застосування статей 1281, 1282 ЦК України на стадії примусового виконання рішення зазначено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі № 523/2357/20.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Як Закон N 606-XIV, так і Закон № 1404-VIII передбачають обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. При цьому невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
З огляду на викладене, оскільки позовних вимог про звернення стягнення на спадкове майно, як про це зазначено в статті 1282 ЦК України, позивач не заявляв, а своє право на стягнення заборгованості за договором позики він уже реалізував і відповідно задоволення вимог у цій справі може призвести до подвійного стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що є недопустимим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
При цьому, колегія суддів зауважує, що порушене право ОСОБА_2 в цьому конкретному випадку підлягає захисту шляхом заміни боржника виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості з позичальника, яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні.
Суд першої інстанції зазначеного не, що є неправильним застосуванням норм матеріального права та призвело до ухвалення помилкового рішення.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 401,65 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 401,65 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: