ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" грудня 2025 р. Справа№ 910/15442/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Коротун О.М. 
Майданевича А.Г. 

при секретарі судового засідання: Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: ОСОБА_1;
від відповідача: Балик І.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТІТАЛ"
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 року (повне рішення складено та підписано 11.04.2025 року)
у справі № 910/15442/24 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТІТАЛ"
про визнання недійсним пункту договору та стягнення заборгованості у розмірі 1041771,76 грн,-

ВСТАНОВИВ: 
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТІТАЛ" (далі - відповідач) про визнання недійсним пункту договору та стягнення заборгованості у розмірі 1 041 771,76 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним пункту 5 державного контракту № 13/СПБ від 27.07.2023 року з відповідними змінами (які викладено в додатковій угоді № 2 від 04.10.2023) в частині включення до ціни контракту суми ПДВ, що укладений між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТІТАЛ", а також стягнення заборгованості на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним п. 5 Державного контракту (договору) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року в редакції додаткової угоди №2 від 04.10.2023 року, укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТІТАЛ" в частині включення до загальної вартості договору податку на додану вартість у розмірі 913 300,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТІТАЛ" на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України безпідставно сплачені кошти у розмірі 913 300,00 грн, 3% річних у розмірі 32 057,18 грн, інфляційні у розмірі 96 414,58 грн та судовий збір у розмірі 18 654,58 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТІТАЛ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 року по справі №910/15442/24 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.
Так, скаржник вказав, що визначивши вищевказані положення договору, в тому числі те, що вартість товару включає ПДВ, сторони, тим самим, включили ПДВ в коло договірних питань, в силу чого спірні відносини, в частині сплати ПДВ прийняли характер договірних. При цьому, в даному випадку сторони не визначали на власний розсуд розмір та порядок оплати ПДВ, які визначені законодавством, а лише узгодили договірне положення про його оплату (з вже визначеними законом вимогами відносно нього).
При цьому, скаржник наголосив, що пільги для сплати податку на додану вартість, що передбачені
абзацем четвертим «д» підпункту 4 пункту 32 Розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, від 02.12.2010р. № 2755-VI, на автомобілі пожежні (код ДК 021-2015 34140000-0 «Великовантажні мототранспортні засоби») типу: - «автомобіль водопінного гасіння пожежі» АВ-12-80 на повнопривідному шасі Daewoo Novus CM6C7, 6x6; - «автоцистерна пожежна» АЦ-7-40 на повнопривідному шасі Mercedes Benz Atego 1726, 4x4; - «автоцистерна лісового пожежогасіння» АЦЛ-12-80 на повнопривідному шасі Daewoo Novus CM6C7, 6x6, не розповсюджуються.
Відповідно до правової позиції Державної податкової служби України не звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України автомобілів пожежних (код ДК 021-2015 34140000-0 «Великовантажні мототранспортні засоби») типу: - «автомобіль водопінного гасіння пожежі» АВ-12-80 на повнопривідному шасі Daewoo Novus CM6C7, 6x6; - «автоцистерна пожежна» АЦ-7-40 на повнопривідному шасі Mercedes Benz Atego 1726, 4x4; - «автоцистерна лісового пожежогасіння» АЦЛ-12-80 на повнопривідному шасі Daewoo Novus CM6C7, 6x6.
Водночас, за твердженням скаржника жодного збитку позивач не поніс, а фактично кошти податку на
додану вартість, які сплатив позивач на рахунки відповідача, були зараховані від відповідача до позивача в його податковому обліку, як податковий ліміт.
Крім того, за твердженням представника скаржника, спірні відносини не підпадають під регулювання ст. 1212 Цивільного кодексу України. За наявності ж спору стосовно обґрунтувань оплати ПДВ, такі відносини можуть підпадати під регулювання норм податкового законодавства.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Руденко М.А., Барсук М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Тітал» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 року у справі №910/15442/24 та призначено до розгляду.
28.05.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник позивача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
При цьому, представник позивача, зокрема зазначив, що з приводу питання чи оподатковується товар по контракту ПДВ, позивач та відповідач звертались до податкових органів за отриманням індивідуальної податкової консультації.
12.11.2024 року від Державної податкової служби України отримано останню податкову консультацію № 5225/ІПК/99-00-21-03-02, в якій зазначено, що якщо транспортні засоби є транспортними засобами (автомобілями) спеціального призначення і належить до категорії товарів оборонного призначення, визначених такими згідно з п. 29 ч. 1 ст. 1 Законом України «Про оборонні закупівлі», та при цьому постачальник має статус виконавця державного контракту (договору), а покупець статус державного замовника, то така операція з постачання на митній території України транспортних засобів, що здійснюється у межах державного контракту (договору), підлягатиме звільненню від оподаткування ПДВ.
Тоді як за твердженням представника позивача пожежні автомобілі типу: «автомобіль водопінного
гасіння пожежі» АВ-12-80, «автоцистерна пожежна» АЦ-7-40, «автоцистерна лісового пожегасіння» АЦЛ-12-80, «автомобіль аеродромний пожежний» АА-12-80 відносяться до спеціальних.
Таким чином, товар по контракту підпадає ознаки товару оборонного призначення, який класифікується за товарною позицією УКТЗЕД 8705.
Більше того, за твердженням представника позивача, враховуючи, що замовник та виконавець є суб`єктами в розумінні Закону № 808 та товар по контракту підпадає під ознаки товару оборонного призначення, на якого розповсюджується положення підпункту «д» п. 4 п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ, такий товар звільняється від оподаткування податком на додану вартість.
Крім того, за твердженням представника позивача, з огляду на те, що відповідачем сума податку на додану вартість у розмірі 913 300,00 грн отримана за товар, який звільнений від оподаткуванню, дана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом.
30.05.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшло клопотання про витребування з Державної податкової служби України, відповідної інформації, зокрема: 
- чи надійшли кошти в системі електронного адміністрування ПДВ, від Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ТІТАЛ», до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, за податковими накладними Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ТІТАЛ»: · податкова накладна від 09.10.2023 року № 1 щодо включення до складу податкових зобов`язань ПДВ в сумі 913 300,00 грн; податкова декларація з ПДВ за жовтень 2023 року (подано 20.11.2023 року за номером 9313929498)?
- які суми коштів в системі електронного адміністрування ПДВ, які надійшли від Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ТІТАЛ» до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за період з 01.07.2023 року по 31.12.2023 року.
11.06.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшли заперечення на клопотання скаржника про витребування з Державної податкової служби України відповідної інформації, відповідно до якої представник позивача просив відмовити в задоволені клопотання відповідача про витребування інформації з Державної податкової служби України щодо надходження коштів в системі електронного адміністрування ПДВ від відповідача до позивача за податковими накладними по спірному договору.
При цьому, представник позивача, зокрема зазначив, що відповідач не звертався з зазначеним клопотанням в суді першої інстанції та не надано доказів не можливості звернення з зазначеним клопотання на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, клопотання відповідача про витребування інформації з Державної податкової служби України не підлягає задоволенню. Крім того, в зазначеному клопотанні відповідач також не наводить доводів та об`єктивних причин, які заважали останньому здобути чи подати зазначені докази.
20.06.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до яких скаржник, зокрема, зазначив, що згідно видаткової накладної № 26 від 09.10.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ТІТАЛ» передав НОМЕР_2 Нацгвардії Товар, загальною вартістю 182660000,00 грн. у тому числі ПДВ у розмірі 913300,00 грн, у повному обсязі.
Крім того, за твердженням представника скаржника, під час виконання Контракту № 13/СПБ відповідач діяв на підставі індивідуальної податкової консультації № 4629/ІПК/26-15-0404-08, яку 13.12.2023 року було отримано від Головного управління Державної податкової служби у м. Києві. Відповідно до вказаної індивідуальної податкової консультації «Операції з постачання неброньованих пожежних автомобілів товарної позиції за кодом 8705_30_00_90 згідно УКТ ЗЕД підрозділу Національної гвардії України норми пункту 32 підрозділу 2 ХХ Податкового кодексу України не розповсюджуються. Оскільки операції з постачання вище зазначених неброньованих пожежних автомобілів на митній території України не підпадають під звільнення від оподаткування ПДВ відповідно до ст. 197 розділу V та пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, то такі операції підлягають оподаткуванню ПДВ у загальновстановленому порядку за ставкою 20 відсотків».
Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2025 року суддю Північного апеляційного господарського суду Кропивну Л.В. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя.
21.10.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких скаржник, зокрема, зазначив, що визначення ціни на товар є правом постачальника (відповідача), а прийняття ціни та закупівля товарів за обумовлену ціну є також правом покупця (позивача). Жодного обов`язку з придбання по завищеним чи необґрунтованим цінам не створювалось, а сторони приймали самостійне рішення з урахуванням власного волевиявлення.
Тобто, за твердженням представника скаржника, враховуючи вказані приписи законодавства, сторони договірних правовідносин (позивач та відповідач) погодили, а в подальшому і виконали основні умови договору.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 року прийнято до свого провадження справу №910/15442/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Тітал» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 року у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М. 
Представник скаржника в судовому засіданні 17.12.2025 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводів апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Представник позивача в судовому засіданні 17.12.2025 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити - без змін.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2023 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ТІТАЛ» (виконавець) було укладено Державний контракт (договір) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2023 році поставити Замовнику з дотриманням вимог законодавства для здійснення останнім заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та виконання заходів правового режиму воєнного стану товари оборонного призначення за кодом 34140000-0 «Великовантажні мототранспортні засоби» Єдиного закупівельного словника ДК 021-2015 (далі- товар), найменування, кількість та строки поставки яких зазначені в специфікації товарів оборонного призначення, яка є додатком 1 до Контракту і його невід`ємною частиною (далі - Специфікація), а Замовник - оплатити та прийняти Товар. 
Відповідно до п. 5 договору ціна контракту є договірною та становить 182 700 000 грн без урахування податку на додану вартість. 
Згідно п.25 договору виконавець зобов`язаний поставити Замовнику товар згідно специфікації до Контракту у строк до 5 місяців з моменту отримання попередньої оплати, але не пізніше 05.12.2023 року. 
Специфікацією, що є додатком №1 до Державного контракту (договору) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року, сторони узгодили найменування товару, кількість, ціну, загальну вартість:182 700 000,00 грн, а саме: - код ДК 021-2015 34140000-0 «Великовантажні мототранспортні засоби» Пожежний автомобіль типу «автомобіль водопінного гасіння пожежі» АВ-12-80 на повнопривідному шасі Daewoo Novus CM6C7, 6x6 у кількості 3 шт. вартістю 63 900 000,00 грн без ПДВ; - код ДК 021-2015 34140000-0 «Великовантажні мототранспортні засоби» Пожежний автомобіль типу «автоцистерна пожежна» АЦ-7-40 на повнопривідному шасі Mercedes Benz Atego 1726, 4x4 у кількості 2 шт. вартістю 33 600 000,00 грн без ПДВ; - код ДК 021-2015 34140000-0 «Великовантажні мототранспортні засоби» Пожежний автомобіль типу «автоцистерна лісового пожежогасіння» АЦЛ-12-80 на повнопривідному шасі Daewoo Novus CM6C7, 6x6 у кількості 4 шт. вартістю 85 200 000,00 грн без ПДВ.
Додатковою угодою №2 від 04.10.2023 року до Державного контракту (договору) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року сторони внесли зміни до Контракту та виклали п. 5 Контракту в наступній редакції: «Ціна Контракту є договірною та становить 177 180 200, 00 грн, єдиний податок 2% - 3 543 604,00 грн та 5 479 800,00 грн, у тому числі податок на додану вартість 20% - 913 300,00 грн», Специфікацію до договору виклали в новій редакції. 
Так, на виконання умов Державного контракту (договору) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 182 698 800,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №4595 від 28.07.2023 року на суму 177 219 000,00 грн, №7022 від 10.10.2023 року на суму 5 441 000,00 грн, №7021 від 10.10.2023 року на суму 38 800,00 грн. 
Крім того, на виконання умов договору відповідач поставив товар, а позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковою накладною №26 від 09.10.2013 року на суму в розмірі 182 860 000,00 грн, в тому числі ПДВ 913 300,00 грн. 
02.12.2024 року позивач надіслав на адресу відповідача претензією №78/1/5-5394 з вимогою повернути сплачене ПДВ, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 02.12.2024 року, накладної, фіскального чеку. (т.1 а.с.43-46)
Так, за твердженням позивача, всупереч підпункту «д» п. 4 п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України пункт 5 Державного контракту (договору) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року з урахуванням додаткової угоди №2 від 04.10.2023 року містить умову щодо нарахування податку на додану вартість, а тому вказаний пункт договору є недійсним, а сплачений позивачем за договором податок на додану вартість у розмірі 913 300,00 грн є безпідставно отриманим відповідачем, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.
За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Цивільним кодексом України передбачено можливість визнання недійсним як правочину в цілому, так і його окремої частини за умови, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 Цивільного кодексу України).
Отже, при вирішенні спору про визнання недійсним частини договору Позивач має довести, а суд встановити не тільки наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення і настання відповідних наслідків, а й «автономність» такої частини договору та можливість його повноцінного функціонування без неї.
Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов`язану сторону певних обов`язків.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент підписання Державного контракту (договору) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором.
За положеннями ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.
Податок на додану вартість, визначений в підп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. 
Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. (п. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).
Пунктами 30.1.-30.4., 30.9. ст. 30 Податкового кодексу України унормовано, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п. 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).
Відповідно до підпункту «д» п. 4 п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України: 8702-8705 (тільки для автомобілів спеціального призначення, радіолокаційних станцій та причепів до них, що класифікуються у товарній позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, мобільних ремонтних майстерень, які використовуються в оборонних цілях; пасажирських та вантажних автомобілів звичайного типу, що використовуються в оборонних цілях та мають легку броню або обладнані з`ємною бронею).
Так, Закон України «Про оборону України» встановлює засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.
Статтею 1 даного Закону визначено, що оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту; військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 року було витребувано від Державної податкової служби України та Головного управління Державної податкової служби у м. Києві інформацію по справі чи звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товари оборонного призначення за кодом ДК 021-2015 34140000-0 «Великовантажні мототранспортні засоби» - пожежний автомобіль типу «Автоцистерна пожежна» АЦ-7-40 на повнопривідному шасі Mercedes-Benz Altego 1725, 4х4, що є предметом Державного контракту (договору) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення № 13/СПБ від 27.07.2023 року відповідно до вимог підпункту «д» п. 4 п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Так, на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 року Державна податкова служба України та Головне управління Державної податкової служби у м. Києві повідомили, що операції з постачання на митній території України товарів оборонного призначення підлягатимуть звільненню від оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 4 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ, за умови, що:
- такі товари оборонного призначення належать до категорії товарів оборонного призначення, визначених у п. 29 ст. 1 Закону №808, та класифікуються за групами, товарними позиціями та підкатегоріями УКТ ЗЕД, перерахованими в абзацах «а» - «н» підпункту 4 п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ (з урахуванням зазначених у таких абзацах обмежень);
- постачання товарів оборонного призначення здійснюється в межах державного контракту;
- постачальник товарів оборонного призначення є виконавцем або співвиконавцем державного контракту (договору) у розумінні норм Закону №808;
- покупець є державним замовником у розумінні норм Закону №808.
У разі недотримання зазначених умов такі операції підлягатимуть оподаткуванню ПДВ на загальних підставах.
Для цілей застосування норм абзацу «д» підпункту 4 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ переліку транспортних засобів, що належать до категорії автомобілів спеціального призначення і зазначені в такому абзаці ПКУ, не визначено. Отже, якщо Транспортні засоби належать до групи «Транспортний засіб (автомобіль) спеціального призначення» і є товарами оборонного призначення згідно з п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону № 808, постачальник має статус виконавця державного контракту (договору), а покупець - статус державного замовника, то така операція із постачання на митній території України Транспортних засобів, що здійснюється в межах державного контракту (договору), підлягатиме звільненню від оподаткування ПДВ ( т.1 а.с. 252-258, т.2 а.с.7-12).
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо). 
Відповідно до п. 29 ст.1 Закону України «Про оборонні закупівлі» товари оборонного призначення - озброєння, військова та спеціальна техніка, зброя і боєприпаси, спеціальні комплектувальні вироби для їх виготовлення та експлуатації, матеріали та обладнання, спеціально призначені для їх розроблення, виготовлення або використання, спеціальні технічні засоби, технічні засоби розвідки, засоби технічного та криптографічного захисту інформації, засоби спеціального зв`язку, космічна техніка військового та подвійного призначення, засоби індивідуального захисту (бронежилети всіх класів захисту, протиударні, кулезахисні шоломи, комплекти протиударного захисту тощо), спеціальні засоби (кайданки, кийки, засоби, споряджені речовинами сльозогінної, світлошумової дії тощо), спеціальні (спеціалізовані) транспортні засоби; комп`ютерна, оптична, вимірювальна та інша техніка; спеціальний формений одяг, необхідний для виконання завдань правоохоронними органами, структурними підрозділами органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, військовими формуваннями з правоохоронними функціями, товари подвійного використання для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони, розвитку обороноздатності держави та системи національної стійкості, а також будь-які інші товари, які закуповуються державними замовниками, визначеними згідно з пунктом 10 частини першої цієї статті, для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони.
Згідно з УКТЗЕД пожежний автомобіль класифікується за товарною позицією 87053000. Таким чином, товар, який був поставлений на виконання умов Державного контракту (договору) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року, а саме пожежний автомобіль типу «Автоцистерна пожежна» АЦ-7-40 на повнопривідному шасі Mercedes-Benz Altego 1725, 4х4, підпадає ознаки товару оборонного призначення, який класифікується за товарною позицією УКТЗЕД 8705.
Відповідно до п.10 ст.1 Закону України «Про оборонні закупівлі» державні замовники у сфері оборони - визначені Кабінетом Міністрів України центральні органи виконавчої влади, інші державні органи, військові формування, утворені відповідно до законів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2021 року № 363 «Питання оборонних закупівель» зазначено, що державними замовниками у сфері оборони є Міністерство внутрішніх справ, Міністерство економіки, Міністерство оборони, Міністерство юстиції, Державну службу з надзвичайних ситуацій, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Державне космічне агентство, Адміністрацію Державної прикордонної служби, Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Управління державної охорони, Національне антикорупційне бюро, Національну гвардію, Національну поліцію, Державну спеціальну службу транспорту, Державне бюро розслідувань, Державну судову адміністрацію, Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості. 
Згідно з п. 2 ст. 1 Закону України «Про оборонні закупівлі» виконавець державного контракту (договору) з оборонних закупівель (далі - виконавець державного контракту (договору) - суб`єкт господарювання незалежно від організаційно-правової форми та форми власності або іноземний суб`єкт господарювання (інша іноземна юридична особа) чи об`єднання юридичних осіб, з якими укладено державний контракт (договір) за результатами проведення закупівель, визначених цим Законом.
При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, що за Державним контрактом (договором) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року постачальником товарів оборонного призначення є виконавець Державного контракту (договору), а покупцем є державний замовник у розумінні норм вимог Закону України «Про оборонні закупівлі». 
Тобто, операції з постачання на митній території України товарів оборонного призначення, а саме за Державним контрактом (договором) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року, підлягають звільненню від оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 4 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки договір укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ТІТАЛ» під час дії підпункту «д» п. 4 п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України у наведеній вище редакції із звільненням від оподаткування податком на додану вартість для операцій з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України: 8702-8705, то включення до ціни договору ПДВ у розмірі 20% суперечить п. 32, п. 92 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Таким чином, здійснення постачання позивачу товару за кодом ДК 021-2015 34140000-0 «Великовантажні мототранспортні засоби» - пожежний автомобіль типу «Автоцистерна пожежна» АЦ-7-40 на повнопривідному шасі Mercedes-Benz Altego 1725, 4х4» на виконання умов Державного контракту (договору) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №13/СПБ від 27.07.2023 року не підлягає оподаткуванню, а отже умови п. 5 договору щодо включення суми податку на додану вартість є безпідставними.
Твердження скаржника, що визначивши вищевказані положення договору, в тому числі те, що вартість товару включає ПДВ, сторони, тим самим, включили ПДВ в коло договірних питань, в силу чого спірні відносини, в частині сплати ПДВ прийняли характер договірних. При цьому, в даному випадку сторони не визначали на власний розсуд розмір та порядок оплати ПДВ, які визначені законодавством, а лише узгодили договірне положення про його оплату (з вже визначеними законом вимогами відносно нього), колегія суддів не визнає переконливими доводами, оскільки, хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.12.2021 року у справі № 910/12764/20.
З огляду на викладене та враховуючи недодержання при укладенні відповідного пункту договору ст. 203 Цивільного кодексу України та порушення підпункту «д» п. 4 п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним п. 5 договору в редакції додаткової угоди №2 від 04.10.2023 року, в частині включення до загальної вартості договору податку на додану вартість у розмірі 913 300,00 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ТІТАЛ» безпідставно сплачених коштів в сумі 913 300,00 грн, колегія суддів відзначає наступне. 
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Положення гл. 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст.11 Цивільного кодексу України.
Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень ст. 1212 ЦК України.
Так, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
З огляду на те, що відповідачем сума податку на додану вартість у розмірі 913 300,00 грн отримана за товар, який звільнений від оподаткування, дана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 року у справі № 916/707/21.
Твердження скаржника, що він не збагатився за рахунок позивача, а перерахував отриманні кошти до бюджету в рахунок сплати податку на додану вартість, не спростовують висновків щодо безпідставності включення до ціни договору 913 300,00 грн ПДВ, які після отримання відповідачем були використані ним на власний розсуд.
Враховуючи вищевикладене, твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що жодного збитку позивач не поніс, а фактично кошти податку на додану вартість, які сплатив позивач на рахунки відповідача, були зараховані від відповідача до позивача в його податковому обліку, як податковий ліміт, колегія суддів не визнає переконливими доводами. 
Щодо роз`яснень, наданих Головним управлінням ДПС України у місті Києві, колегія суддів зауважує, що позиція вказаних органів державної влади не має обов`язкової сили під час судового розгляду, суд має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.
Вищевикладеним спростовуються заперечення скаржника.
Тому посилання скаржника на відсутність у нього обов`язку з повернення заявлених позивачем грошових сум податку на додану вартість є безпідставними та такими, що спростовуються висновками суду.
Доказів повернення відповідачем суми податку на додану вартість матеріали справи не містять. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 913 300,00 грн отриманих за товар, який підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.
При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що спірні відносини не підпадають під регулювання ст. 1212 Цивільного кодексу України. За наявності ж спору стосовно обґрунтувань оплати ПДВ, такі відносини можуть підпадати під регулювання норм податкового законодавства, як безпідставне та необґрунтоване.
Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 32 057,18 грн та інфляційних втрат у розмірі 96 414,58 грн, колегія суддів відзначає наступне. 
Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 року у справі № 910/3831/22.
Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку про його обґрунтованість, а тому ці позовні вимоги також підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).
Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).
Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТІТАЛ" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні. 
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. 
При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТІТАЛ" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 року у справі № 910/15442/24 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 року у справі №910/15442/24 залишити без змін. 
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта. 
4. Матеріали справи №910/15442/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім 

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич

Дата підписання 23.12.2025 року.