Справа № 144/1408/25 
Провадження № 33/801/145/2026
Категорія: 305 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Магдяк Н. І.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
29 січня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., одержавши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Човганюк Аллою Миколаївною, на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,
встановив:
Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173  КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 (вісімдесят п`ять) гривень.  Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
18 січня 2026 року адвокатом Човганюк А.М. в інтересах  ОСОБА_1  через систему «Електронний суд» подано апеляційну скаргу на вказану постанову.
В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що 04 грудня 2025 року своєчасно, в межах десятиденного строку, ОСОБА_1 через адвоката Човганюк А.М. було подано апеляційну скаргу на постанову у даній справі. Апеляційна скарга була прийнята до розгляду, що підтверджується тим, що справа була призначена до розгляду на 07 січня 2026 року. У подальшому справа була знята з розгляду, однак це підтверджує той факт, що справа була прийнята до розгляду. 03 січня 2026 року на адресу ОСОБА_1 надійшла постанова про повернення апеляційної скарги від 24 грудня 2025 року. Оскільки зміст вказаної постанови був незрозумілим, вона звернулася до адвоката Човганюк А.М. за роз`ясненням, однак, зустрітися вони змогли лише 14 січня 2026 року, оскільки адвокат Човганюк А.М. у період з 05 січня 2026 року по 12 січня 2026 року перебувала на лікарняному. Тому з метою дотримання принципу забезпечення права на апеляційне оскарження, скаржник звертається із клопотанням про поновлення строку і розгляду скарги по суті. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
Із вказаного можна зробити висновок, що в справі про адміністративне правопорушення початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови пов`язаний з моментом прийняття такої постанови.
За заявою особи, щодо якої винесено постанову, строк на апеляційне оскарження постанови за наявності поважних причин може бути поновлений.
Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Апеляційний суд виходить з того, що оскаржувану постанову Теплицьким районним судом Вінницької області винесено 25 листопада 2025 року (а.с.72-76).
Вперше апеляційну скаргу (скарги) адвокатом Човганюк А.М. в інтересах ОСОБА_1 було подано через систему «Електронний суд» 04 грудня 2025 року, тобто в межах визначеного законом строку (а.с.79-84).
24 грудня 2025 року Вінницьким апеляційним судом винесено постанову про повернення апеляційної скарги, оскільки встановлено, що така подана без підтвердження повноважень захисника на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення (а.с.87).
Згідно супровідного листа від 24 грудня 2025 року, копію вказаної постанови та апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами направлено ОСОБА_1 (а.с.88).
Повторно апеляційну скаргу адвокатом Човганюк А.М. в інтересах ОСОБА_1 подано через систему «Електронний суд» 18 січня 2026 року.
При цьому, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що постанова про повернення апеляційної скарги надійшла на її адресу 03 січня 2026 року.
Однак, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано лише на п`ятнадцятий день з моменту отримання копії постанови про повернення апеляційної скарги та самої апеляційної скарги.
ОСОБА_1 зазначає, що їй був незрозумілий зміст цієї постанови, у зв`язку з чим вона звернулася до адвоката Човганюк А.М. за роз`ясненням, однак остання у період з 05 січня 2026 року по 12 січня 2026 року перебувала на лікарняному.
Апеляційний суд вважає, що зміст постанови Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2025 року є цілком зрозумілим.
Крім того, згідно доданих до апеляційної скарги листків непрацездатності, ОСОБА_2 перебувала на лікарняному з 05 січня 2026 року по 12 січня 2026 року.
Тоді як апеляційну скаргу було подано лише 18 січня 2026 року. 
При цьому заявник не мотивує неможливість подання апеляційної скарги у період з 13 січня 2026 року по 18 січня 2026 року і це при тому, що нова апеляційна скарга повністю дублює вперше подану апеляційну скаргу. 
Сторона захисту, знаючи про те, що після повернення апеляційної скарги допущено пропуск строку на апеляційне оскарження, не вчинила негайних дій щодо оскарження постанови.
А враховуючи, що вдруге подана апеляційна скарга за своїм змістом аналогічна скарзі, яку вже було повернуто апеляційним судом, та зважаючи на незначний обсяг заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказано лише одну підставу, апеляційний суд вважає, що доводи заявника не підтверджують наявність об`єктивно непереборних, незалежних від його волевиявлення перешкод для звернення з апеляційною скаргою в межах розумних строків.
Причини пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги. Тобто, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. За відсутності таких, поновлення процесуального строку буде порушенням принципу юридичної визначеності.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
За відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, у поновленні цього строку необхідно відмовити, а апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Теплицького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП – відмовити.
Апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало