УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/6338/24 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 41 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Талько О.Б., 
суддів Коломієць О.С., Галацевич О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №274/6338/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕБТ ФОРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гуменюка Олександра Володимировича, на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І. Ю.,-

встановив:

У червні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 23.09.2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 4950849 в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачці кредитні кошти шляхом переказу на картковий рахунок у розмірі 10 000, 00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом: 3 750, 00 грн, які нараховуються за ставкою 1, 25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день.
13.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 13-01/2022-79, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі й за договором про споживчий кредит № 4950849 від 23.09.2021 року, який був укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 
ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Ценрт» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4950849 від 23.09.2021 , укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 
ТОВ «Коллект Центр» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «ДЕБТ ФОРС» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 04-06/24 від 04.06.2024 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4950849 від 23.09.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
Отже, ТОВ «ДЕБТ ФОРС» наділене правом грошової вимоги до відповідачки.
Станом на день подачі позову заборгованість за договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість у розмірі 65850 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000 грн; за процентами на дату відступлення права вимоги - 54750 грн; по комісії – 1100 грн.
Таким чином, просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 4950849 від 23.09.2021 року у розмірі 65850 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн.
Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 січня 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4950849 від 23.09.2021 у розмірі 44 850 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» судові витрати у розмірі 2062 грн 35 коп. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гуменюк О.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 1.3 Кредитного договору кредит надається строком на 30 днів з 23.09.2021 року. Згідно з п.1.4 термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за кредитом (дата платежу): 23.10.2021 року. Відповідно до п.1.5.2 та паспорта споживчого кредиту проценти за користування кредитом становлять 3750 грн.
Натомість, відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що позивач нараховує заборгованість за відсотками після 23.10.2021 року.
При цьому у позовній заяві ТОВ «Дебт Форс» посилається на п. 2.3.1.2 договору щодо продовження строку його дії.
Відповідно до кредитного договору №4950849 від 23.09.2021 року сторонами договору розмір відсотків узгоджений. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 30 днів.
Дійсно, відповідно до п.2.3.1.2 кредитного договору № 4950849 від 23.09.2021 року позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.
Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 23.10.2021 року, але не вказано іншої умови, в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п. 2.3.1.2 цього договору.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Зокрема, зазначає, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано, з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідачки із розрахунком заборгованості не позбавляє її можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачкою не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості за відсотками, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідачки не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.09.2021 року ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 4950849, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачці кредитні кошти шляхом переказу на картковий рахунок у розмірі 10 000, 00 грн, строком на 30 днів з 23.09.2021, з датою повернення кредиту 23.10.2021, зі сплатою процентів за користування кредитом: 3 750,00 грн які нараховуються за ставкою 1, 25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день (п. 1.6 договору), тип процентної ставки - фіксована, комісія за надання кредиту 1100, 00 грн, яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово. 
Пунктом 2.3.1.2 договору передбачена пролонгація на стандартних (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту) (п. 2.3.1.2 договору).
Вказаний кредитний договір був укладений в електронній формі, через особистий кабінет ОСОБА_1 , що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та був доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, як це передбачено пунктом 6.1 договору.
Відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до договору) строк, на який надано кредит становить 30 днів, дата видачі кредиту 23.09.2021, дата повернення 23.10.2021, сума кредиту 10 000, 00 грн, проценти за користування кредитом 3 750, 00 грн, комісія - 1100, 00 грн, реальна річна процентна ставка 12, 184.00 %, загальна вартість кредиту 1485, 00 грн.
Із довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію вбачається, що ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Мілоан» в якості позичальника за укладеним договором № 4950849 від 23.09.2021, оскільки акцептувала договір, підписавши його 23.09.2021 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону (S51491).
Анкета-заява на кредит № 4950849 від 23.09.2021 містить відомості щодо погодження отримання кредиту ОСОБА_1 у ТОВ «Мілоан».
У паспорті споживчого кредиту зазначена інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти.
З платіжного доручення № 57022964 від 23.09.2021 та з виписки за договором № б/н від 23.09.2021 по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що ТОВ «Мілоан» 23.09.2021 на виконання умов договору № 4950849 перерахувало на платіжну карту НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_1 , кредитні кошти за договором у розмірі 10 000 грн.
Відповідно до повідомлення АТ КБ "Приват Банк" від 12.10.2024 року, на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ "Приват Банк»" емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 ), строком дії 30.04.2025, вид - карта для виплат.
13.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 13-01/2022-79, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, в тому числі щодо боржниці ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 4950849. Вказана обставина також підтверджується актом прийому - передачі реєстру боржників від 13.01.2023 за договором факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022.
Із витягу з реєстру боржників від 13.01.2022 до договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 вбачається, що ОСОБА_1 вказана у списку боржників за договором № 4950849, за яким загальна сума заборгованості становить 44 850, 00 грн, з яких: заборгованість за сумою виданого кредиту – 10 000, 00 грн, заборгованість за процентами - 33 750, 00 грн, заборгованість за комісією -1100, 00 грн.
10.01.2023 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за умовами якого, ТОВ «Вердикт Капітал» передало ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийнято належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, в тому числі щодо боржниці ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 4950849. Вказані обставини підтверджуються актом прийому - передачі реєстру боржників від 10.01.2023 за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 та актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023.
Із витягу з реєстру боржників від 10.01.2023 до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 вбачається, що ОСОБА_1 вказана у списку боржників за договором № 4950849, за яким загальна сума заборгованості становить 65 850, 00 грн, з яких: заборгованість за сумою виданого кредиту – 10 000, 00 грн, заборгованість за процентами- 54 750, 00 грн, заборгованість за комісією -1100, 00 грн.
04.06.2024 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір № 04-06/24 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Коллект Центр» передає ТОВ «Дебт Форс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Дебт Форс» приймає належні ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, в тому числі щодо боржниці ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 4950849. Вказані обставини підтверджуються також актом прийому - передачі реєстру боржників за договором № 04-06/24 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 04.06.2024.
З витягу з реєстру боржників від 04.06.2024 до договору № 04-06/24 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 04.06.2024 вбачається, що ОСОБА_1 вказана у списку боржників за договором № 4950849, за яким загальна сума заборгованості становить 65 850, 00 грн, з яких: заборгованість за сумою виданого кредиту – 10 000, 00 грн, заборгованість за процентами - 54 750, 00 грн, заборгованість за комісією -1100, 00 грн.
Наявний в матеріалах справи розрахунок містить інформацію про тре, що станом на 10 січня 2023 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 65 850 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту – 10 000, 00 грн, заборгованість за відсотками 54750 грн., комісія 1100, 00 грн.
При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 44850 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 10000 грн., комісійні нарахування – 1100 грн., заборгованість за відсотками за період з 24 вересня 2021 року до 23 жовтня 2021 року ( згідно з пунктом 1.5.2 договору ) у сумі 3750 грн., заборгованість за відсотками за період з 24 жовтня до 22 грудня 2021 року ( згідно з пунктами 1.6, 2.3.1.2 договору) у розмірі 30000 грн.
Проте повністю з такими висновками суду погодитися неможливо, виходячи з наступного. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).
Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.
Суд першої інстанції вірно зазначив про те, що ОСОБА_1 здійснено відповідну послідовність дій, спрямованих на укладення договору про споживчий кредит № 4950849 від 23.09.2021 року.
Отже, заповненням анкети-заяви на кредит № 4950849 від 23.09.2021 року та підписанням договору № 4950849 про споживчий кредит від 23.09.2021 року відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню Анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Дебт Форс» як набувача права вимоги до цього боржника на підставі договору про відступлення прав вимог № 04-06/24 від 04.06.2024 року заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 3700 грн., яка нарахована за період з 24 вересня 2021 року по 23 жовтня 2021 року, та комісії у розмірі 1100 грн.
Однак, колегія суддів вважає, що вимога про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, яка нарахована за період з 24 жовтня 2021 року по 22 грудня 2021 року, підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до підпункту пункту 1.5 договору про споживчий кредит розмір процентів за користування кредитом становить 3750 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
У пункті 1.6 договору визначено, що стандартна ( базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Матеріали справи свідчать, що після завершення тридцятиденного строку кредитування відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами, що вказує на пролонгацію строку кредитування відповідно до положень підпункту 2.3.1.2 пункту 2.3 договору. Вказаним підпунктом також передбачено, що загальний строк кредитування не може перевищувати 60 днів.
Ці положення кредитного договору були враховані судом першої інстанції, який дійшов висновку про те, що розмір заборгованості за відсотками слід обраховувати із застосуванням стандартної ( базової) процентної ставки на рівні 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та виходячи із строку кредитування тривалістю 60 днів.
Таким чином, суд визначив, що розмір заборгованості за відсотками становить 30000 грн. 
Проте, при вирішенні питання про стягнення заборгованості за відсотками суд не врахував, що вказаний розмір процентів не є співмірним із тілом кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами.
У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 7.10.2020 у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів відповідача щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
З огляду на зазначене, враховуючи, що заборгованість за договором про споживчий кредит №4950849 від 23 вересня 2021 року за процентами у розмірі 30000 грн. не є співрозмірною сумі кредиту за договором в розмірі 10 000,00 грн, є непропорційно великою сумою відсотків, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що розмір процентів за вказаним договором необхідно зменшити до 15000 грн.
Враховуючи вищезазначене, рішення слід змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ « ДЕБТ ФОРС», із 44850 грн. до 29850 грн..
Оскільки позовні вимоги задоволено частково ( на 45,33 %), на користь позивача підлягає стягненню 1372 грн. 59 коп. судового збору ( 3028 грн. х 45,33 %).
Отже, рішення в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, а саме шляхом зменшення розміру судового збору, який підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача, з 2062 грн. 35 коп. до 1372 грн. 59 коп. 

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуменюка Олександра Володимировича, задовольнити частково.
Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 січня 2025 року змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором про споживчий кредит №4950849 від 23 вересня 2021 року, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», з 44850 грн до 29850 грн., а також зменшивши розмір судового збору, який підлягає стягненню із ОСОБА_1 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», з 2062 грн. 35 коп. до 1372 грн. 59 коп.  
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуюча Судді: