Справа № 615/2975/25
Провадження № 2-а/615/5/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року          м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді – Токмакової А.П.,
секретар судового засідання – Клименко Н.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,
за участі представника позивача – Овсяника С.А.,
представника відповідача – Свінтіцької Т.П.,

встановив:

03.12.2025 позивач в особі представника Овсяника С.А. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №6214277 від 24.11.2025, винесену у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн., провадження у справі – закрити, судові витрати покласти на відповідача. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.11.2025 виконував перевезення пасажирів т/з Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , за маршрутом м. Харків – м. Валки. Орієнтовно о 13:00 здійснював обгін автомобіля, коли камінь з дорожнього покриття влучив у вітрове скло, внасідок чого на ньому утворилась тріщина. Зважаючи, що тріщина була незначною, її наявність не заважала огляду та не створювала перешкод для керування т/з, вирішив продовжити рух до м. Харкова, де по можливості усунути недолік.
Орієнтовно о 14:10 до припаркованого т/з на вул. Гостинний Двір, 9, в м. Харків підійшло двоє поліцейських, які почали запитувати, чому стоїть на цьому місці, кому належить транспортний засіб та попросили надати документи, що виконав. Після цього один з поліцейських обійшов автобус та повідомив, що на вітровому склі наявна тріщина, на що в свою чергу пояснив причини її появи, що проігноровано поліцейськими, які наполягали, що керування т/з з такою тріщиною є порушенням п.6.8.5 ДСТУ №3649 від 2010 року та вимог п.31.1 ПДР, тому він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КУпАП.
Вважає, що поліцейськими не прийнято до уваги час та причини утворення тріщини на лобовому склі т/з, яка не знаходиться в зоні дії склоочисників, не створює перешкод для огляду під час руху, на час спілкування не здійснював керування т/з, так як стояв припаркований.
Посилаючись на ці обставини, категорично не погоджується із постановою серії ЕНА №6214277, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки жодних доказів вчинення правопорушення, передбаченого ст.121 КУпАП, на момент розгляду справи не існувало та не може існувати. 
Наголосив на хибності висновку поліцейського, що наявність тріщини на вітровому склі відноситься до несправностей, за наявності яких забороняється експлуатація т/з. Перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу наведений у розділі 31 ПДР України, а саме «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання». Але в ньому відсутня така несправність, як тріщина та сколи на лобовому (вітровому) склі, тобто ПДР не забороняється експлуатувати транспортний засіб в цьому випадку. Норми ДСТУ застосовуються лише під час технічного огляду т/з. Окрім того, враховуючи системний аналіз діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вважає, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення саме ПДР України, а не стандартів ДСТУ.
На думку представника, при винесені оскаржуваної постанови невірно кваліфіковано обставини справи, оскільки ч.2 ст.121 КУпАП не передбачено адміністративну відповідальність за такими кваліфікуючими ознаками як експлуатація транспортного засобу, який має такі технічні несправності, як механічне пошкодження вітрового скла в зоні дії склоочисників.
Звернув увагу, що наразі судова практика у цій категорії спорів є сталою та свідчить про протиправність дій відповідача в аналогічних ситуаціях. 
Після виконання вимог ст.171 КАС України на підставі ухвали суду від 08.12.2025 відкрито провадження у адміністративній справі, судовий розгляд проведено згідно вимог ст.268,269,286 КАС України. 
16.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Свінтіцька Т.П. просить відмовити в задоволенні позовних вимог, позов не визнає, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. 
Наполягає на достовірності викладених у оскаржуваній постанові обставин, що позивач 24.11.2025 приблизно о 14:19 у м. Харкові, вул. Гостинний двір, 9, керував т/з Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , заздалегідь визначеним маршрутом руху, а саме Харків–Валки, технічний стан якого не відповідав вимогам та правилам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме на вітровому склі наявні тріщини та сколи в зоні дії склоочисників, чим порушив вимоги п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010, п.31.1 ПДР України, що підтверджується відеозаписами з портативних відеореєстраторів 471726 та 472893. Зокрема, позивачу вказано, що т/з під його керуванням має не відповідність вимогам ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», що затверджений наказом Держспоживстандарту України №630 від 28.12.2010 (далі – ДСТУ 3649:2010).
Вважає, що ПДР України закріплює обов`язок відповідності т/з вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а ЗУ «Про стандартизацію» обумовлює обов`язковість застосування національних стандартів виключно у випадку, якщо така обов`язковість встановлена іншими нормативно-правовими актами. Згідно з п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010, на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.
Інспектор, встановивши, що подія має цілісний склад адміністративного правопорушення, у відповідності до ст.278 КУпАП розпочав підготовку до розгляду справи, позивачу в повному обсязі роз`ясненні його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
За результатом розгляду справи, згідно з вимогами ст.251,252,268,278,279,280 КУпАП, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, тому винесена постанова серії ЕНА №6214277 від 24.11.2025.
Звернула увагу, що представник позивача у позові займає не логічну, не послідовну та суперечливу позицію в своїх аргументах. З одного боку визнає факт, що 24.11.2025 ОСОБА_1 виконував перевезення пасажирів на т/з Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , за маршрутом м. Харків – м. Валки та описує обставини виникнення тріщини на вітровому склі. З іншого боку заперечує факт керування цим т/з. 
На відеозаписах, доданих до оскаржуваної постанови та відзиву видно, що позивач до початку розгляду справи по суті, під час розгляду та після завершення не надавав жодних пояснень стосовно виникнення тріщини на вітровому склі т/з, не заявляв жодних клопотань ні усно, ні письмово.
Наполягає, що під склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст.121 КУпАП підпадають дії водія з керування транспортним засобом, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, який має несправності, передбачені ч.1 ст.121 КУпАП; за технічним станом не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації. Тобто, на погляд представника, інспектор виніс постанову не за несправності, передбачені ч.1 ст.121 КУпАП, а за невідповідність технічного стану вимогам стандартів, правил дорожнього руху.
Вважає, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників колісного транспортного засобу згідно з пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 не дозволяється.
Перелік технічних несправностей і невідповідностей вимогам, за яких згідно із законодавством забороняється експлуатація транспортних засобів, визначений у п.31.4 ПДР. Посилання на такі технічні несправності, як наявність тріщини на вітровому склі в зазначеному пункті ПДР дійсно відсутні. Але п.31.1 ПДР передбачає, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Наголошує, що на відміну від ч.1 ст.121 КУпАП, положення ч.2 ст.121 КУпАП передбачають накладення штрафу також за керування транспортним засобом, який не відповідає вимогам стандартів, а не лише за керування транспортним засобом, технічні несправності якого виключають можливість експлуатації транспортних засобів відповідно до встановлених правил.
Вважає належними діями позивача у разі утворення тріщини на лобовому склі в дорозі, які б свідчили про дотримання ним ПДР і унеможливлювали притягнення його до відповідальності, є продовження руху якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту з дотриманням запобіжних заходів, передбачених п.9.9, 9.11 цих Правил.
Водночас, з відеозаписів з портативних відеореєстраторів поліцейських не видно, щоб на час зупинки т/з поліцейськими, рух т/з здійснювався з увімкненою аварійною світловою сигналізацією або із встановленим знаком аварійної зупинки чи миготливим червоним ліхтарем.
Наполягає, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників колісного транспортного засобу, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, є невідповідністю технічного стану колісного транспортного засобу вимогам ДСТУ 3649:2010 та порушенням пункту 31.1 ПДР.
Враховуючи положення ст.52 ЗУ «Про дорожній рух», відповідно до якої контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Національною поліцією, та інші правові норми, зазначені у відзиві, оскаржувана постанова винесена інспектором правомірно.
Вважає, що позовна вимога про стягнення витрат на правову допомогу є похідною від вимоги про скасування постанови, але позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував факт та обсяг надання правової допомоги, тому заявлений розмір витрат на правову допомогу не доведений та не підтверджений належними та допустимими доказами.
23.12.2025 представник позивача надав відповідь на відзив, в якій наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладені у позові обставини.
На думку представника, за диспозицією ч.2 ст.121 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортним засобом, що має технічні несправності, вичерпний перелік яких міститься у п.31.4.7 ПДР України. При цьому наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу, не забороняє його експлуатацію, що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП.
Саме відповідач зобов`язаний довести, що позивач допустив порушення положення ПДР України, за яке передбачено адміністративну відповідальність. Чого відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не зроблено, доказів на підтвердження правомірності свого рішення до суду не надано.
Наполягає, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників, згідно вимог п.31 ПДР не віднесена до технічної несправності транспортного засобу, при якій забороняється його експлуатація, що зі свого боку виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП.
Із відеозаписів з портативних відеореєстраторів, патрульні поліцейські не зупиняли транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , а підійшли до нього, коли транспортний засіб стояв на зупинці і не рухався. На відеозаписах відсутні докази існування на лобовому склі т/з Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , тріщин або сколів, як і докази, що патрульними поліцейськими здійснювались заміри «тріщин» на лобовому склі в зоні роботи склоочисників (та які є більшим як 50 мм, як то передбачено ДСТУ 5727-88), що водій т/з Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював надання послуг з перевезення пасажирів. Навпаки, видно, що на вітровому склі в зоні дії склоочисників взагалі відсутні тріщини та сколи.
Вважає, що наданий відповідачем відеозапис не тільки не доводить факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, а свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення. Відсутність інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення вважає окремою та самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.
Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.159 КАС України порядку сторони не скористалися.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, посилаючись на безпідставність та незаконність винесеної постанови. 
Представник відповідача наполягала на відмові у задоволенні позову, оскільки інспектор виніс постанову не за несправності, передбачені ч.1 ст.121 КУпАП, а за невідповідність технічного стану вимогам стандартів, правил дорожнього руху. Вважає, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників колісного транспортного засобу згідно з пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 не дозволяється. Відповідачем надано достатньо доказів для підтвердження складу інкримінованого адміністративного правопорушення в цілому.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.205 КАС України). 
Заслухавши пояснення представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.11.2025 поліцейським роти №1 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП Терновським О.С. винесено постанову серії ЕНА №6214277 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, за те, що він 24.11.2025 о 14:19:54 на вул. Гостинний двір, 9, в м. Харків керував автобусом Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , заздалегідь визначеним маршрутом, а саме Харків-Валки, при цьому технічний стан якого не відповідає вимогам та правилам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме на вітровому склі наявні тріщини та сколи в зоні дії склоочисників, чим порушено вимоги п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010 та п.31.1 ПДР України. Цією ж постановою до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. 
Згідно із вимогами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, за яким, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).
В ст.9,77 КАС України, розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень та доведенні перед судом їх переконливості; разом з тим, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ст.7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
У відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ст.62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачать на її користь.
В ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п.1.1 Постанови КМУ про Правила дорожнього руху, ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно із п.п.1.3, 1.5, 1.9 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Ч.1 ст.121 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст.121 КУпАП).
З п.31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
П.1.3.1 Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.11.2012 №710, визначено, що для ідентифікації ТЗ, визначення вимог і методів для його перевірки застосовують такі нормативно-технічні документи: ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».
У ДСТУ 3649:2010 викладені вимоги до технічного стану автотранспортних засобів, які знаходяться в експлуатації.
Згідно з п. 1.1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі - КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.
П.6.8 ДСТУ 3649:2010 передбачено вимоги до інших елементів конструкції, зокрема, пп. 6.8.5 п. 6.8 визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Разом з тим, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля.
У п.31 ПДР викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється їх експлуатація, однак вказаний перелік технічних несправностей не містить такої несправності, як тріщина чи скол на лобовому склі у зоні роботи склоочисників.
Таким чином, за змістом ПДР України тріщина чи скол на лобовому склі транспортного засобу не віднесена до технічної несправності автомобіля. Наявність вказаного дефекту свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.
З огляду на викладене, наявність тріщини чи сколу на вітровому склі у зоні роботи склоочисників транспортного засобу, яким керував позивач, не забороняє його експлуатацію, що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП.
Окрім того, за ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Ст.280 КУпАП визначено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За ст.283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
На підтвердження обґрунтованості винесення постанови серії ЕНА №6214277 від 24.11.2025 представником відповідача надано лише копію оскаржуваної постанови та відеозапис, з перегляду якого безпосередньо в судовому засіданні, на лобовому склі у зоні роботи склоочисників не видно якихось тріщин чи сколів. Інших доказів, зокрема протоколу огляду в присутності понятих, допиту свідків, висновку спеціаліста, тощо, відповідачем не надано.
Ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 Верховний Суд виснував, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Суд вважає, що саме по собі описання адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а.
У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга №10590/83 від 06.12.1988) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
За ст.293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
В ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд дійшов висновку, що наявність тріщини чи сколу на вітровому склі в зоні роботи склоочисників за вимогами п.31 ПДР не віднесена до технічної несправності транспортного засобу, при якій забороняється його експлуатація, отже будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення ПДР не надано, а тому оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю.
В ст.132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.
За ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Із наданих представником позивача доказів, 02.12.2025 між адвокатом Овсяник С.А. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги, згідно п.4.1 якого, вартість послуг (гонорар адвоката) за даним договором є фіксованим та становить 5000 грн. 
З акту №1 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за договором про надання правничої допомоги від 02.12.2025 та розрахунку їх вартості, клієнт підтвердив, що послуги надані в повному обсязі і належної якості, вартістю 5000 грн. 
За ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позов  ОСОБА_1 , який не є суб`єктом владних повноважень, судом задоволено, сплачений ним судовий збір у розмірі 484,48 грн. та витрати на професійну правничу допомогу – 5000 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, що відповідає вимогам ч.1 ст.139 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст.71,160-163 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Постанову серії ЕНА №6214277 від 24.11.2025, винесену у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. – скасувати. 
Справу про адміністративне правопорушення про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП – закрити. 
Стягнути на користь  ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн. та на професійну правничу допомогу – 5000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          А.П. Токмакова