Справа № 756/20409/25
Номер провадження № 1-кп/756/2182/25

УКРАЇНА

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в спрощеному провадженні обвинувальний акт, затверджений 16.12.2025 у кримінальному провадженні, яке внесене 10.11.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025105050000905, щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вирокок, ухваленим 23.05.2025 Оболонським районним судом м. Києва у вигляді обмеження волі строком на 1 рік,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 09.11.2025, близько 08:00 год., ОСОБА_3 знаходився у дворі будинку АДРЕСА_2 , де в той же час знаходився потерпілий ОСОБА_4 , між якими виник словесний конфлікт.
У цей же час, день та місці, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на спричинення фізичного болю ОСОБА_4 .
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_3 усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді спричинення фізичного болю та бажаючи їх настання, умисно із застосуванням фізичної сили здійснив два удари кулаками обох рук в область голови ОСОБА_4 , та у подальшому ОСОБА_3 взяв до рук палицю та наніс один удар в область потилиці ОСОБА_4 .
Унаслідок учинення кримінального правопорушення, ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_4 фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень..

1.2. Отже, ОСОБА_3 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, а саме умисне завдання ударів, які спричинили фізичного болю та не нанесли тілесних ушкоджень.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. 17.12.2025 до Оболонського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України у якому міститься клопотанням прокурора ОСОБА_5 про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акту додані:
- письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 , складена в присутності захисника ОСОБА_6 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;
- заява потерпілого ОСОБА_4 про відсутність заперечень відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 302 КПК України, згоди зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному порядку за обвинуваченням ОСОБА_3 ;
- матеріали досудового розслідування.

2.2. Як видно з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акту до суду щодо ОСОБА_3 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.
Ураховуючи зазначене, суд уважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

2.3. Відповідно до частин 1, 2, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. 
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

2.4. Діючи відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 17, статей 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не неоспорюються учасниками судового провадження. Зокрема, з обвинувального акту вбачається, що досудовим розслідуванням були встановлені події, що викладені в пункті 1.1. вироку. 

2.5. Установлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.
Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

2.6. Отже, саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме умисне завдання ударів, які спричинили фізичного болю та не нанесли тілесних ушкоджень.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_3 установлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття, обставиною, яка згідно зі ст. 67 КК України обтяжує його покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

3.2. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що як свідчать матеріали досудового розслідування, ОСОБА_3 беззаперечно визнавав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також надав дозвіл на спрощений розгляд кримінального провадження. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_3 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального проступку та осуд своєї поведінки), а отже підставою для врахування її як обставини, що пом`якшує покарання.

3.3. Окрім цього, як видно з наданим матеріалів, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення щодо особи, яка має інвалідність, а отже ця обставина повинна бути врахована при призначенні покарання як така, що обтяжує покарання.

3.4. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора ОСОБА_5 , уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, які вказані зокрема в обвинувальному акті. Суд, також звертає увагу, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку, який був призначений вироком, ухваленим 23.05.2025 Оболонським районним судом м. Києва. 

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд уважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

4.2. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.3. З урахуванням викладених обставин по справі, тяжкості вчиненого кримінального проступку, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, відсутності завданої матеріальної шкоди, особистості обвинуваченого, який раніше судимий, має повну загальну середню освіту, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт строком на 160 годин.

4.4. Зокрема, слід урахувати обставини, що викладені у пункті 3.3. вироку, а отже ОСОБА_3 не може бути звільненим від відбуття покарання з іспитовим строком у порядку, передбаченого ч. 1 ст. 75 КК України. 

4.5. Окрім того, указані обставини доводять, що суд має у порядку ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків. Зокрема, ураховуючи обставини справи, особистість обвинуваченого, суд уважає можливим приєднати до покарання за цим вироком, невідбуте покарання за вироком, ухваленим 23.05.2025 Оболонським районним судом м. Києва у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, з урахуванням положень ст. 72 КК України, що одному дню обмеженню волі відповідає вісім годин громадських робіт, слід остаточно призначити ОСОБА_3 , покарання у виді обмеження волі строком на один рік та двадцять днів.

4.6. Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 

2. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

5.2. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні - відсутні.
Керуючись статтями 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 381, 382, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 160 (сто шістдесят) годин.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, невідбуте ОСОБА_3 покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23.05.2025 у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, ураховуючи положення ст. 72 КК України, що одному дню обмеженню волі відповідає 8 годин громадських робіт, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання в виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та 20 (двадцять) днів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 за цим вироком рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 1 ст. 58 КВК строк відбуття покарання у виді обмеження волі обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі. 

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання його копії.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя            ОСОБА_1