ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 м. Дніпро Справа № 904/3199/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Жолудєв А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 по справі № 904/3199/25 (суддя Мілєва І.В.), повний текст рішення складено 25.08.2025
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, Дніпропетровська область, м. Дніпро 
до Товариство з обмеженою відповідальністю «Баланс Центр», м. Дніпро Дніпропетровської області, 
про стягнення 535 601,21 грн, -
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції.

16.06.2025 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ТОВ «Баланс Центр» про стягнення 535 601,21 грн збитків, спричинених завищенням вартості будівельних робіт.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі – ЦАГС) і просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баланс Центр» про стягнення грошових коштів у сумі 535 601,21 грн - задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі № 904/3199/25 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції допустив істотні порушення норм процесуального та матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов недоведених висновків. 
Апелянт зазначає, що справа безпідставно була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, хоча вона не є малозначною з огляду на розмір позовних вимог, складність спору та значення справи для сторін, а також за наявності заперечень відповідача проти такого порядку розгляду, що відповідно до ч. 3 ст. 277 ГПК України є безумовною підставою для скасування рішення. 
Крім того, суд неналежно оцінив докази у справі, зокрема аудиторський звіт внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, безпідставно визнавши його неналежним і недопустимим доказом, не врахувавши його правову природу та обов`язковість виконання рекомендацій внутрішнього аудиту, а також безпідставно відмовив у залученні органу внутрішнього аудиту як третьої особи. 
Апелянт також вказує на неправильне застосування судом положень ст. 853 ЦК України, оскільки суд помилково ототожнив факт підписання актів приймання робіт із відсутністю будь-яких порушень, не врахувавши можливість виявлення прихованих недоліків після прийняття робіт та неправильно визначив момент, з якого позивачу стало відомо про порушення умов договору підряду. 
У сукупності зазначені порушення, на думку апелянта, призвели до ухвалення необґрунтованого рішення, у зв`язку з чим він просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Баланс Центр» зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Відповідач наголошує, що позовні вимоги ґрунтуються виключно на аудиторському звіті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, який має внутрішній, рекомендаційний характер і не є належним та допустимим доказом завищення вартості робіт чи наявності збитків. 
Позивач не довів жодного з обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, зокрема факту порушення договору, розміру збитків, причинного зв`язку та вини відповідача. Роботи були виконані відповідно до умов договору, твердого кошторису та проектно-кошторисної документації, яка пройшла попередню експертизу, акти виконаних робіт підписані та оплачені без зауважень, а ціна була погоджена сторонами до укладення договору і не підлягає зміні після його виконання. 
Посилання апелянта на ст. 853 ЦК України є безпідставними, оскільки мова йде не про недоліки чи приховані дефекти робіт, а про незгоду з договірною ціною. Доводи про необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження також відхиляються, оскільки позивач не заперечував проти спрощеного провадження, не довів порушення своїх процесуальних прав, а суд першої інстанції обґрунтовано врахував критерії, передбачені ГПК України. 
Крім того, відповідач вказує, що технічний нагляд не включає повноважень з контролю або погодження цін, а тому посилання апелянта на дії інженера технагляду не підтверджують завищення вартості робіт. У зв`язку з цим відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін, та стягнути з апелянта судові витрати.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2023 між Дніпровським квартирно-експлуатаційним управлінням (правонаступник – Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро) як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баланс Центр» як генпідрядником укладено договір підряду № 49/2711 «Капітальний ремонт покрівлі будівлі № 1/179 (казарма), смт Гвардійське, Дніпропетровська область, військове містечко № 1. Коригування», предметом якого є виконання будівельних робіт за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Відповідно до пункту 3.1 договору договірна ціна становить 645 037,82 грн, у тому числі ПДВ 107 506,30 грн, а розрахунки здійснюються на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідок за формою КБ-3 протягом 30 робочих днів після їх підписання. 
Договором передбачено право замовника повертати акти у разі виявлення невідповідностей, завищення обсягів чи вартості робіт, а також обов`язок генпідрядника відшкодувати завищення вартості робіт у разі його встановлення під час перевірок або контрольних обмірів (пункти 4.1.4, 4.2.3 договору).
Судом також встановлено, що 26.09.2023 між позивачем та фізичною особою-підприємцем Шаталовим Юрієм Володимировичем укладено договір № 50/2711 про здійснення технічного нагляду за будівництвом на вказаному об`єкті відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 № 903, за умовами якого інженер технічного нагляду здійснює контроль за дотриманням проєктних рішень, будівельних норм, якості та обсягів виконаних робіт і візує акти приймання виконаних будівельних робіт.
На виконання договору підряду відповідачем виконано, а позивачем прийнято роботи з капітального ремонту покрівлі на загальну суму 645 037,82 грн з ПДВ, що підтверджується актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року від 15.12.2023 (форма КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2023 року від 15.12.2023 (форма КБ-3), підписаними сторонами та скріпленими їх печатками без зауважень. 
27.12.2023 сторонами та інженером технічного нагляду підписано акт готовності об`єкта до експлуатації. Оплата виконаних робіт здійснена позивачем у повному обсязі згідно з платіжною інструкцією № 4688 від 15.12.2023 (дата оплати – 19.12.2023) на суму 645 037,82 грн.
Разом з тим судом встановлено, що у березні - листопаді 2024 року 4 територіальним управлінням внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено перевірку діяльності позивача, за результатами якої складено аудиторський звіт № 520/5/16/аз від 08.10.2024. 
Згідно з висновками цього звіту, під час визначення вартості робіт з улаштування системи блискавкозахисту та заземлення за об`єктом було допущено завищення середніх цін на матеріальні ресурси, зокрема щодо вартості тримачів, комплектів заземлення та блискавкоприймачів, що, за результатами перерахунку, призвело до завищення вартості виконаних та оплачених робіт на суму 535 601,21 грн. Водночас у звіті зазначено, що за результатами експертизи кошторисної частини проєктної документації, проведеної ТОВ «Експертиза ЗО», надано позитивний експертний звіт від 17.11.2023 № 231/23Д, яким зауважень до кошторисної документації не висловлено.
Судом також встановлено, що у зв`язку з покладенням обов`язків контролю за обсягами та якістю робіт на інженера технічного нагляду ФОП Шаталова Ю.В., позивач направив останньому претензію № 525/5057 від 14.10.2024, за результатами якої 15.12.2024 ФОП Шаталов відшкодував збитки у сумі 7 029,77 грн та сплатив штрафні санкції у розмірі 1 405,95 грн. 
На підставі встановлених обставин позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з вимогою про стягнення з відповідача збитків у розмірі 535 601,21 грн, які, на його думку, виникли внаслідок завищення вартості виконаних будівельних робіт за договором підряду № 49/2711 від 27.11.2023.
Відповідач заперечує проти позову, вказуючи на відсутність належних і допустимих доказів збитків, законність формування договірної ціни, наявність позитивного незалежного експертного звіту проектно-кошторисної документації, а також на те, що роботи виконані та прийняті позивачем без зауважень за твердим кошторисом. 
Крім того, відповідач наполягає, що аудиторський звіт не є доказом у розумінні ГПК України та не підтверджує ані факту порушення договору, ані вини чи причинного зв`язку між діями відповідача і заявленими збитками.
Вищевказані обставини і є предметом виникнення спору у даній справі.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів ЦАГС, надавши правову оцінку встановленим обставинам та доказам у справі, виходив з такого.
Між сторонами існували договірні господарські правовідносини, що виникли з договору підряду № 49/2711 від 27.11.2023, а відтак є господарським зобов`язанням.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За своєю правовою природою договір, який було укладено сторонами, є договором підряду, за яким відповідач як підрядник зобов`язався виконати будівельні роботи з капітального ремонту покрівлі відповідно до проектно-кошторисної документації, а позивач як замовник – прийняти та оплатити результат робіт.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів ст. 843, 844 ЦК України ціна роботи визначається договором та включає відшкодування витрат підрядника і плату за виконану роботу; кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Суд встановив, що сторонами було погоджено тверду договірну ціну, яка після виконання договору не може бути змінена, що прямо випливає з ч. 3 ст. 632 ЦК України. При цьому при укладенні договору сторони були вільні у визначенні його умов, зокрема й ціни, та добровільно погодили їх, підписавши договір.
Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами, а обов`язок прийняти виконані роботи та у разі виявлення недоліків негайно заявити про них покладений саме на замовника (ч.ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України). 
Судом встановлено, що акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в № 1 від 15.12.2023, довідка про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 від 15.12.2023 та акт готовності об`єкта до експлуатації від 27.12.2023 підписані сторонами без будь-яких зауважень чи заперечень, а роботи повністю оплачені позивачем. 
Таким чином, позивач прийняв виконані роботи без застережень щодо їх виду, якості, обсягів та вартості, чим підтвердив належне виконання відповідачем умов договору.
Суд дійшов висновку, що після підписання актів приймання виконаних робіт замовник втрачає право посилатися на недоліки, які могли бути виявлені при звичайному способі приймання, а також не вправі ставити під сумнів погоджену та сплачену договірну ціну. 
Підписання актів свідчить про погодження замовником як результату робіт, так і використаних матеріалів та понесених підрядником витрат.
Обґрунтовуючи позов, позивач посилався виключно на аудиторський звіт № 520/5/16/аз від 08.10.2024 4 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та вважав встановлену аудитом суму завищення вартості робіт збитками у розумінні ст. 224, 225 ГК України та ст. 22 ЦК України. Однак суд зазначив, що відповідно до ст. 16, 22 ЦК України та ст. 224 ГК України підставою для відшкодування збитків є порушення зобов`язання, а для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між ними та вини боржника.
Суд підкреслив, що обов`язок доведення наявності та розміру збитків, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і заявленими збитками покладається на позивача. Сам по собі акт перевірки або аудиторський звіт не є безумовним і достатнім доказом порушення договірних зобов`язань та не може змінювати умови укладеного і виконаного договору. 
Такий підхід узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16 та від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19, відповідно до яких акти ревізій та перевірок є носіями доказової інформації, але не мають наперед встановленої сили та не змінюють договірних правовідносин сторін.
Суд також звернув увагу на презумпцію правомірності правочину, закріплену у ст. 204 ЦК України, згідно з якою укладений договір вважається правомірним і таким, що породжує відповідні права та обов`язки, доки інше не буде встановлено судом. Виявлені аудитом порушення фінансової дисципліни не спростовують цієї презумпції та не свідчать про неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань.
Оцінюючи докази за правилами ст.ст. 73– 79, 86 ГПК України, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач не надав належних і допустимих доказів протиправної поведінки відповідача, фактичного завдання збитків та причинного зв`язку між діями відповідача і заявленою шкодою. Позовні вимоги ґрунтувалися виключно на висновках аудиторського звіту, який сам по собі не підтверджує наявності складу господарського правопорушення.
Колегія суддів ЦАГС, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі № 904/3199/25 в межах доводів апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Доводи апелянта щодо незаконності розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін колегія суддів визнає безпідставними, адже відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 247, ч. 5 ст. 252 ГПК України питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження належить до дискреційних повноважень суду першої інстанції, який оцінює характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг доказів та необхідність проведення судового засідання з викликом сторін. 
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 провадження було відкрито саме у спрощеному порядку, а ухвалою від 05.08.2025 у задоволенні заяви відповідача про перехід до загального позовного провадження мотивовано відмовлено. При цьому сам по собі розмір позовних вимог та заперечення сторони проти спрощеного провадження не є безумовними підставами для обов`язкового розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 
Колегія суддів також зазначає, що ч. 3 ст. 277 ГПК України передбачає безумовні підстави для скасування рішення лише у випадку розгляду справи за правилами спрощеного провадження всупереч прямій забороні закону, чого у даній справі не встановлено, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними є, зокрема, справи незначної складності, у яких ціна позову не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, в якому подано позов, якщо суд не визнає такі справи складними. 
Як убачається з матеріалів справи № 904/3199/25, ціна позову становить 535 601,21 грн, що не перевищує встановленого процесуальним законом граничного розміру для віднесення спору до категорії малозначних, а характер спірних правовідносин та обсяг доказової бази не свідчать про підвищену складність справи.
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України малозначні справи підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Водночас положення ч. 2 ст. 247 та ч. 3 ст. 252 ГПК України надають суду право, з урахуванням обставин конкретної справи, перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у разі встановлення її складності або необхідності проведення судового засідання з викликом сторін. Однак сам по собі розмір позовних вимог, значення справи для сторін або незгода учасника процесу з обраним порядком розгляду не зумовлюють обов`язку суду здійснювати такий перехід.
Колегія суддів зазначила, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі та відмовляючи ухвалою від 05.08.2025 у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, діяв у межах наданих йому процесуальних повноважень та з дотриманням вимог ст.ст. 12, 247, 252 ГПК України. Підстав для визнання справи складною або такою, що потребує розгляду в загальному позовному провадженні, судами не встановлено.
Не знайшли свого підтвердження і твердження апелянта про неналежну оцінку судом першої інстанції доказів, зокрема аудиторського звіту № 520/5/16/аз від 08.10.2024 4 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, оскільки суд першої інстанції не визнав цей документ таким, що не може бути доказом взагалі, а оцінив його у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог ст.ст. 73– 79, 86 ГПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у нього наперед встановленої доказової сили. 
При цьому апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що аудиторський звіт є носієм інформації про результати внутрішнього контролю та може слугувати підставою для вчинення управлінських чи процесуальних дій, однак сам по собі не підтверджує наявності порушення договірних зобов`язань відповідачем, не змінює умов укладеного і виконаного договору підряду та не доводить усіх елементів складу господарського правопорушення, необхідних для стягнення збитків. 
Такий підхід відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16 та від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19.
Доводи апеляційної скарги щодо обов`язковості виконання рекомендацій внутрішнього аудиту та необхідності залучення органу внутрішнього аудиту як третьої особи колегія суддів також відхиляє, оскільки предметом розгляду у даній справі є приватноправовий спір між замовником і підрядником щодо виконання договору підряду та наявності підстав для відшкодування збитків, тоді як орган внутрішнього аудиту не є стороною спірних договірних правовідносин, а його права чи обов`язки рішенням у цій справі не зачіпаються. Відтак підстави для залучення такого органу як третьої особи, визначені ст. 50 ГПК України, відсутні, а рекомендації внутрішнього аудиту не можуть підміняти собою доказування у судовому процесі.
Необґрунтованими колегія суддів ЦАГС визнає й посилання апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції ст. 853 ЦК України. Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що підписання позивачем актів приймання виконаних будівельних робіт за формами КБ-2в та КБ-3 і акта готовності об`єкта до експлуатації без будь-яких зауважень або заперечень свідчить про прийняття робіт за обсягом, якістю та вартістю. 
Колегія суддів зазначає, що апелянтом не доведено наявності саме прихованих недоліків у виконаних роботах, які не могли бути виявлені під час звичайного приймання, а також не надано доказів того, що виявлені аудитом зауваження стосуються фізичних недоліків робіт чи відступів від проектно-кошторисної документації, а не оцінки рівня цін на матеріальні ресурси. 
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, прийнявши роботи без застережень, втратив право у подальшому посилатися на недоліки, які могли бути встановлені при прийманні, та не довів моменту і підстав виникнення у нього права вимоги до відповідача.
Узагальнюючи викладене, колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди апелянта з правовою оцінкою доказів та висновками суду першої інстанції, однак не спростовують встановлених обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права. 
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі № 904/3199/25 – без змін.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.

Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 по справі № 904/3199/25 – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.01.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов