Номер провадження: 33/813/69/26
Номер справи місцевого суду: 521/13057/25 
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
за участю секретаря судового засідання Громовенко А.Г.,
потерпілого – ОСОБА_1 ,
адвоката Заславського Володимира Михайловича, представника потерпілого - Драгомирецького Олексія Анатолійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Заславського Володимира Михайловича, представника потерпілого - ОСОБА_1 , на постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2025 року,
в с т а н о в и в :

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
ПостановоюХаджибейського районного суду м. Одеси від 23.09.2025 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат Заславський Володимир Михайлович, представник потерпілого - ОСОБА_1 , просить постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.09.2025 року скасувати та ухвалити нову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП.
Апеляційна скарга мотивована тим, що саме дії водія ОСОБА_2 стали причиною ДТП, у зв`язку із порушенням вимог п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху України, що вбачається також з схеми місця ДТП, згідно якої автомобіль під № 1 під керуванням ОСОБА_1 перебував у стадії фактичного завершення свого маневру, здійснюючи рух у визначеному напрямку, при цьому автомобіль № 2 під керуванням ОСОБА_2 лише перетнув пішохідний перехід та не просунувся далі по своїй траєкторії руху. Скаржником стверджується про суперечність пояснень ОСОБА_2 дійсності відображення обставин ДТП визначених схемою.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
За положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приймаючи оскаржувану постанову про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що учасниками ДТП надано протилежні пояснення щодо обставин ДТП, схема ДТП, наявна в матеріалах справи, не спростовує спроможність пояснень ОСОБА_2 За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів, що у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про вчинення ОСОБА_2 інкримінованого їй правопорушення, що, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.
Дослідивши встановлені судом першої інстанції обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про дотримання судом першої інстанціях в повній мірі вищенаведені вимоги КУпАП та як результат винесення законної та обґрунтованої постанови щодо закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 494686 ОСОБА_2 13.07.2025 року близько 07 год 50 хв у м. Одесі на перехресті доріг вул. М`ясоїдівська та вул. Розумовська, 14, де рух регулюється сигналами світлофора, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero, д.н.з НОМЕР_1 , та рухаючись на заборонений (червоний) сигнал світлофора, не надала перевагу у русі автомобілю, який рухався на дозволяючий сигнал світлофора, у результаті чого сталось зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , у зв`язку із чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність положеннями ст. 124 КУпАП.
За положеннями ст. 124 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у випадку порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України). 
Зі змісту складеного відносно ОСОБА_2 протоколу вбачається, що останньою порушено п. 8.7.3е ПДР України, а саме проїзд на червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.
В письмових поясненнях особою, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначалося, що під час руху на перехресті вулиць Розумовської та Мясоїдівської в напрямку вул. Великої Аранутської на зелений сигнал світлофору, перед нею виїхав транспортний засіб, що спричинило ДТП. Долучена до матеріалів справи містить в свою чергу відомості щодо напрямку руху транспортних засобів та місце зіткнення, а також наявність світлофорних об`єктів на даному перехресті. З даної схеми не вбачається в свою чергу, який саме сигнал світлофору був наявний під час зіткнення вказаних в протоколі транспортних засобів та лише фіксує наявність даний світлофорних об`єктів на перехресті, у зв`язку із чим посилання скаржника в апеляційній скарзі щодо наявності суперечностей між поясненнями ОСОБА_2 та дійсності відображення обставин ДТП визначених схемою.
При цьому, слід зауважити, що у письмових поясненнях потерпілого – ОСОБА_1 також не міститься зазначення щодо сигналу світлофору на який відбувався рух транспортних засобів, в тому числі й транспортного засобу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Потерпілим зазначалося лише щодо напрямку руху та настання ДТП. 
Будь-які інші докази на підтвердження сигналу світлофору на який здійснювався рух транспортних засобів, в тому числі й щодо руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 на заборонний сигнал світлофору, в матеріалах справив також не містяться.
Про наявність факту руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 на заборонний (червоний) сигнал світлофору вбачається з складеного відносно останньої протоколу про адміністративне правопорушення, що в свою чергу, зважаючи на вищевикладені обставини, свідчить про наявність суперечностей в зібраних працівниками поліції та наявних в матеріалах справи доказах та відповідно підтверджують висновки суду першої інстанції в даній частині.
Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. 
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. 
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву».
Відповідно, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі. При цьому, наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення не може підтверджуватися лише складеним відносно такої особи протоколу про адміністративне правопорушення та повинно вбачатися з сукупності наданих по справі доказів.
Окрім того, для перевірки доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero, д.н.з НОМЕР_1 , рухалась на червоне світло світлофору, а ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_2 , рухався на зелено світло, судом витребувана інформація з Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» ОМР.
Натомість, з наданої інформації не можливо встановити на яке світло рухались автомобілі під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з підстав того, що світлофорні об`єкти мають фази, при цьому достеменно встановити хто з водіїв рухався на заборонено червоне світло не можливо. 
Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду на наявність суперечностей в зібраних та направлених на адресу суду працівниками поліції доказах, які «поза розумним сумнівом» в своїй сукупності не підтверджують факт порушення ОСОБА_2 зазначених в протоколі правил дорожнього руху, що перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість викладених в оскаржуваній постанові висновків суду першої інстанції щодо наявності в даному випадку підстав для закриття провадження по справі на підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
За положеннями п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені скаржником доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновку суду першої інстанції, тому відсутні підстави для скасування або зміни постанови суду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Заславського Володимира Михайловича, представника потерпілого - ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2025 року– залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 28 січня 2026 року.

Суддя О.С. Комлева