Справа № 948/465/24 
Номер провадження 3-в/948/2/26 

19.01.2026 П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року сел. Машівка

Суддя Машівського районного суду Полтавської області Тимофєєва Г.Л., розглянувши подання начальника СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області підполковника ОСОБА_1 , відносно:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , не працює, 

У С Т А Н О В И В:
08 січня 2026 року до суду з поданням про звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, у зв`язку із закінченням строку давності його виконання звернувся начальник СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області підполковника ОСОБА_1 , у якому просить звільнити ОСОБА_2 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб, накладеного постановою Машівського районного суду Полтавської області від 17.07.2024 у справі № 948/465/24 за ч.2 ст. 187 КУпАП. 
Свої вимоги мотивує тим, що виконати зазначену постанову співробітниками СПД № 1 ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області не є можливим, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 19.07.2024 призваний до лав ЗСУ та направлений до військової частини НОМЕР_1 , а постанова Машівського районного суду Полтавської області від 17.07.2024 по справі № 948/465/24, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності набрала законної сили 30.07.2024, що унеможливлює застосувати до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту.
Посилаючись на те, що за даною постановою сплив строк давності її виконання, зокрема 2 роки (за аналогією з кримінально-правовиим характером Кодексу України про адміністративні правопорушення), просить суд вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_2 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення. 
В судове засідання учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду подання не з`явились. Їх неявка не перешкоджає розгляду подання по суті.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Постановою Машівського районного суду Полтавської області від 17.07.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Єдиний унікальний номер судової справи №948/465/24, провадження № 3/948/209/2024 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк десять діб. Постанова набрала законної сили 30.07.2024. (а.с.78-79)
30.07.2024 за вих.№ 948/465/24/4233/2024 Машівським районним судом Полтавської області вказана постанова, яка набрала законної сили, з дотриманням вимог ст.ст. 298, 300, 303, 327 КУпАП, була направлена на виконання в частині застосування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на десять діб, до Сектору поліцейської діяльності № 1 Відділу поліції № 3 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області (а.с. 81) 
На даний час відомості щодо виконання постанови суду від 17.07.2024 в частині застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на десять діб, в матеріалах справи відсутні. Інформації та відповідних доказів про причини невиконання постанови суду від 17.07.2024 суду не надано, отже постанова в цій частині не виконана. 
Як вбачається з повідомлення Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_3 за № 8в/1/24 від 06.01.2026, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», 19 липня 2024 року призваний до лав Збройних Сил України під час мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_2 . (а.с.91)
На запит суду від 12.01.2026 вих. № 948/465/24/151/2026, Міністерством оборони України відповідь суду не надано. 
Разом з тим, суд зазначає, що на момент притягнення до відповідальності ОСОБА_2 та накладення на нього стягнення у вигляді адміністративного арешту 17.07.2024, останній не був військовослужбовцем, отже суддя правомірно застосував до нього стягнення у вигляді адміністративного арешту.
Згідно ч.1 ст.303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.
Відповідно до статті 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Загальні правила відбування адміністративного арешту регламентовані статтею 327 КУпАП.
За приписами ч.1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.
Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містить поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.
Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП можливе лише за наявності обставин, зазначених у п. 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) ст. 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (ст. 302).
Однак вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді адміністративного арешту, а тому в даному конкретному випадку застосована бути не може.
У рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novikv.Ukraine), заява № 48068/06).
Натомість, в Кримінальному кодексі України, зокрема статтею 80, передбачені строки, які регламентують звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Згідно ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. Давність не застосовується у разі засудження за злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 та частиною першою статті 442 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, вважаю, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є арешт згідно п. 8 і 9 ст.51 , 60 КК; п. 7 ч.1 ст.24, 32 КУпАП);
Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішенням законної сили, тобто через 10 днів з дня її винесення, і в усякому разі не перевищувати 2-х років. 
Між тим, судом встановлено, що постанова Машівського районного суду Полтавської області відносно ОСОБА_2 ухвалена судом 17.07.2024, набрала законної сили 30.07.2024 та направлена на виконання в частині застосування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту до органів поліції, тобто строк давності виконання даної постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту відносно ОСОБА_2 , на момент розгляду подання в суді, не сплив.
Тому, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_2 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк десять діб, накладеного постановою Машівського районного суду Полтавської області від 17.07.2024 за ч. 2 ст. 187 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку давності виконання даного судового рішення.
Згідно з положенням ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову. Разом з цим, оскарження судових рішень прийнятих в порядку виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, нормами КУпАП не передбачено.
Викладене узгоджується з рішенням Конституційного Суду від31.03.2015№ 2-рп/2015 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.294 КУпАП у взаємозв`язку з положенням п.8 ч.3 ст.129 Конституції України.
Конституційний суд України вирішив, що положення ч.2 ст.294 КУпАП необхідно розуміти так, що у апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене ч.1ст.284 КУпАП, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених ст.24-1 КУпАП, про закриття справи.
Інші постанови судді, окрім зазначених у ч.1 ст.284 КУпАП, оскарженню в апеляційному порядку не підлягають.
Керуючись ст.ст.304, 305 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання начальника СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області підполковника ОСОБА_1  про звільнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на десять діб, накладеного постановою Машівського районного суду Полтавської області від 17.07.2024 у справі № 948/465/24 за ч.2 ст. 187 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку давності його виконання - відмовити.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя       Г.Л.Тимофєєва