ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 р. 	Справа № 635/710/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко С.А., вул. Калініна, 18, с. Покотилівка, Харківська, 62458, по справі № 635/710/25
за позовом     ОСОБА_1  
до     Відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській област                         
про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області (далі – ВП №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3777729 від 02.01.2025, винесену щодо ОСОБА_1 і закрити справу про адміністративне правопорушення.
28.03.2025 ухвалою Харківського районного суду Харківської області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків – 10 днів з дня отримання копії ухвали.
27.06.2025 ухвалою Харківського районного суду Харківської області відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання адміністративного позову, позовну заяву повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просив скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27.06.2025 та направити справу №635/710/25 до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції постановив ухвали про залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви з порушенням норм частин 1, 5 статті 169 КАС України. Також ОСОБА_1 вказав, що в нього не було можливості вказати код ЄДРПОУ відповідача, оскільки у ВП №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області він відсутній, засвідчити копію оскаржуваної постанови позивач не міг, адже у ОСОБА_1 її оригінал відсутній і взагалі йому не вручався. Щодо причин пропуску строк звернення до суду апелянт зазначив, що наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11.12.2022 №309, який втратив чинність 20.03.2025, на момент надсилання до суду позовної заяви станом на 20.01.2025 був чинній і суд мав взяти до уваги доводи позивача та визнати причини пропуску строку на подачу позовної заяви поважними.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з положеннями частини  2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд апеляційної скарги проведено в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено такі обставини справи.
02.01.2025 відносно апелянта було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3777729, копію якої було вручено ОСОБА_1 в день її складення, що підтверджується підписом позивача в зазначеній постанові.
Вважаючи вказану постанову протиправною ОСОБА_1 20.01.2025 засобами поштового зв`язку направив до Харківського районного суду Харківської області позовну заяву, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3777729 від 02.01.2025, винесену щодо ОСОБА_1 і закрити справу про адміністративне правопорушення. Разом із позовною заявою позивачем було подано також клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків – 10 днів з дня отримання копії ухвали.
В зазначеній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що в порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України позивачем в позовній заяві не зазначено: реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін за наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України та/або код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, офіційні електронні адреси або адреси електронної пошти сторін. Крім того, позивачем до позовної заяви додано копії документів, які не завірені належним чином. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів, які б вказували на поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом.
21.04.2025 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Харківського районного суду Харківської області уточнену редакцію позовної заяви та клопотання про поновлення пропущеного строку.
В уточненій редакції позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що у нього відсутні засоби зв`язку, електронна пошта та електронний кабінет, у відповідача відсутні код ЄДРПОУ, електронна пошта та електронний кабінет. 
В поданому клопотанні про поновлення пропущеного строку позивач послався на те, що в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022, Харківська область знаходиться в зоні бойових дій, спричинених військовою агресією РФ. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11.12.2022 №309, який зареєстрований в Міністерстві юстиції 23.12.2022 за №1668/39004, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, до якого включена територія Височанської селищної територіальної громади, на якій живе ОСОБА_1 . Через постійні обстріли цієї території, сирени оповіщення загрози обстрілу та ударів БПЛА позивач пропустив строк подачі до суду вказаної позовної заяви.
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач лише подав клопотання про поновлення пропущеного строку, а інші недоліки позовної заяви, встановлені судом, ОСОБА_1 не усунув. Щодо поновлення пропущеного строку суд вказав, що наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11.12.2022 №309, на який посилається позивач, втратив чинність 20.03.2025 і в ньому зазначена Височанська територіальна громада як територія можливих бойових дій, а не територія на якій ведуться бойові дії, усі державні установи і організації працюють, факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану сприяло пропущенню процесуальних строків звернення до суду з позовною заявою, позивач не надає жодних доказів стосовного того, які фактичні обставини в дійсності вплинули на пропуск останнім процесуального строку подання позову до суду. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви, з огляду на таке.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Реалізація цього права передбачає, зокрема, дотримання порядку, визначеного процесуальним законом, в тому числі щодо строків звернення до адміністративного суду.
За змістом частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Положеннями статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені у статті 286 КАС України.
За змістом частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження в кожній конкретній справі залежить від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, необхідно виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), що безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Усталеною є практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, що стали перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, що він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Отже, з вищезазначеного вбачається, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений судом, якщо особа наведене поважні причини пропуску такого строку і надасть належні докази, які це підтверджують. 
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена 02.01.2025, позивач був присутній при її складенні та отримав її копію, що підтверджується підписом ОСОБА_1 в зазначеній постанові. Натомість з позовом про оскарження цієї постанови позивач звернувся 20.01.2025, тобто з пропуском 10-денного строку, передбаченого частиною 2 статті 286 КАС України.
Апелянт посилається на те, що наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11.12.2022 №309, який втратив чинність 20.03.2025, на момент надсилання до суду позовної заяви станом на 20.01.2025 був чинній і суд мав взяти до уваги доводи позивача та визнати причини пропуску строку на подачу позовної заяви поважними.
Колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11.12.2022 №309 був чинним станом на дату подання позовної заяви, однак зауважує, що відповідно до зазначеного наказу Височанська селищна територіальна громада віднесена до території саме можливих бойових дій.
Верховний Суд у постанові від 22.10.2025 у справі №520/2563/25 дійшов висновку, що обставина віднесення територіальної громади до території можливих бойових дій, безперечно, підлягає врахуванню судами, зокрема, під час вирішення питання про поновлення строку звернення до суду, але у випадку її наведення у поєднанні з конкретними життєвими обставинами особи чи обставинами ведення господарської діяльності суб`єкта господарювання, що були зумовлені фактом їх перебування на такій території. Аналогічний підхід підлягає застосуванню і при оцінці посилань на кількість повітряних тривог, що мали місце у відповідному регіоні. Самого по собі узагальненого посилання на вказані обставини недостатньо для твердження про поважність причин пропуску строку звернення до суду.
При оцінці поважності причин пропуску процесуального строку у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні додатково необхідно враховувати, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постановах Верховного Суду від 28.11.2022 у справі №140/11951/21 та від 10.01.2023 у справі №640/3489/21.
Водночас, з огляду на вищевикладене, колегія суддів зауважує, що апелянт не довів яким чином введення воєнного стану завадило йому своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду з позовом, не навів конкретних життєвих обставин, підтверджених належними доказами, що були зумовлені його перебуванням на території можливих бойових дій та унеможливили або значно ускладнили своєчасне звернення до суду з цим позовом.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, а тому суд першої інстанції правомірно повернув позивачу позовну заяву.
Щодо інших недоліків позовної заяви, які були неусунуті позивачем, колегія суддів зазначає, що зазначені недоліки можливо було усунути в ході судового розгляду, однак з огляду на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з неповажних причин, зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції постановив ухвали про залишення позову без руху та повернення позовної заяви не в 5-денний строк, як це передбачено статтею 169 КАС України, колегія суддів вважає слушними, однак в силу положень КАС України це не є підставою для скасування судового рішення.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 121, 122, 294, 312, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року по справі №   635/710/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін