КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 381/4586/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13607/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Соловей Г.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.05.2024 року о 12 годині 20 хвилин в місті Вишневе по вулиці Київська, 11, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , при перестроюванні із лівої смуги в праву, не надав перевагу в русі автомобілю «Tesla Model 3», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в поточному напрямку в правій смузі, що призвело до зіткнення. При ДТП транспортному засобу ОСОБА_2 було нанесено шкоду.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2024 року у справі № 369/10449/24 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент ДТП відповідач був забезпечений в ПРАТ СК «ПЕРША» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219068043. 
Позивач звернувся до ПРАТ СК «ПЕРША» та надав всі необхідні документи для початку розгляду. Станом на день подання позову від ПРАТ СК «ПЕРША» в якості виплати страхового відшкодування позивачем отримано 125 742,31 грн.
Позивачем було укладено Договір на проведення оцінки з СОД ФОП ОСОБА_3 , з метою визначення розміру матеріального збитку, отриманого у зв`язку з пошкодженням належного Позивачу транспортного засобу. Згідно із Звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 651/06-24 від 26.06.2024 року: вартість матеріального збитку на дату настання події 29.05.2024 року становить 149 314, 58 грн; вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 210 796,04 грн; ринкова вартість без урахування аварійних пошкоджень на дату настання події 29.05.2024 року становить 1 292 472,00 грн; розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на дату настання події 29.05.2024 року становить: 135 875,48 грн. 
Відтак, вважав, що з відповідача підлягає стягненню різниця між вартістю на проведення відновлювального ремонту і розміром страхового відшкодування.
Виходячи з викладеного, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 85 953,73 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с. 1-7).
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 85 053,73 грн., витрати на збір доказів у розмірі 3 500,00 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн., судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 123-135).
Не погодившись з рішенням міськрайонного суду, 23 червня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Маншиліна К.О. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних відмовити в повному обсязі  (а.с. 147-153).
На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на відсутність незгоди про страхове відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на позивача обов`язку такої виплати. Суд першої інстанції не врахував наявність заяви про страхове відшкодування із узгодженим сторонами розміром страхового відшкодування. Вказувала, що після виплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими. Позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування ПрАТ «СК «Перша» в сумі 125 742,31 грн. та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимогам до суду про стягнення збитків з відповідача, не відповідає як попередній поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності (а.с. 147-153).
29 вересня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Гафича І.І., в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін (а.с. 195-197).

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Гафич І.І., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені на зазначені ними адреси, про що у справі є докази. Повідомлення апелянта ОСОБА_1 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, апелянт ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 18 грудня 2025 року був сповіщений 29 жовтня 2025 року повідомленням його представника - адвоката Маншиліної К.О. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення, про що у справі є докази (а.с. 189-194, 205-207, 216-223).
18 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Маншиліна К.О. подала клопотання до апеляційного суду про відкладення розгляду справи, пославшись на зайнятість в інших справах, проте будь-яких доказів наявності поважних причин неявки до суду апеляційної інстанції не надано, не встановлено таких і судом (а.с. 224-227). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом, 29.05.2024 року о 12 год. 20 хв. в м. Вишневе по вул. Київська, 11, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , при перестроюванні із лівої смуги в праву, не надав перевагу в русі автомобілю «Tesla Model 3», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в поточному напрямку в правій смузі, що призвело до зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 15).
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2024 року у справі № 369/10449/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 15).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 ,на момент настання ДТП була застрахована в ПРАТ СК «ПЕРША» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219068043 (а.с. 18).
Згідно із звітом № 651/06-24 щодо оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, здійсненого ФОП ОСОБА_3 від 29 травня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Tesla Model 3», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 149 314,58 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Tesla Model 3», д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, становить 210 796,04 грн., ринкова вартість автомобіля «Tesla Model 3», д.н.з. НОМЕР_2 ,на дату ДТП становить 1 292 472 грн., розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Tesla Model 3», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 135 875,48 грн (а.с. 23-51).
Як вбачається з виписки по картці ОСОБА_2 про рух коштів, 23.07.2024 року ПРАТ СК «ПЕРША» позивачу ОСОБА_2 було виплачено 125 742,31 грн. (а.с. 22).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах (шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 цього Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого).
Пунктом 9.1 статті 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до приписів статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ПрАТ СК «ПЕРША» виплачено позивачу страхове відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 29 травня 2024 року з вини водія забезпеченого «Tesla Model 3», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 у розмірі 125 742,31 грн. (а.с. 22).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Звертаючись з позовною заявою до суду, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 85 053,73 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту (210 796,04 грн.) та розміром страхового відшкодування (125 742,31 грн.).
Враховуючи викладене, з урахуванням суми страхового відшкодування у розмірі 125 742,31 грн., яка була сплачена на користь позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 85 053,73 грн. матеріального збитку (210 796,04 грн. - 125 742,31 грн. = 85 053,73 грн.).
Відповідачем не надано до суду доказів на спростування наданого позивачем звіту щодо вартості матеріального збитку, не надано власного звіту про оцінку матеріальної шкоди. Судом першої інстанції ухвалою від 05 березня 2025 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проте, в подальшому від клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи сторона відповідача відмовилась, про що представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ничик А.В. заявила суду, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 101-105, 122).
В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач погодився із розміром страхового відшкодування ПрАТ «СК «Перша» в сумі 125 742,31 грн. та правовими наслідками такої виплати, а, відтак, вважав, що заявлена вимога про стягнення збитків з відповідача, не відповідає як попередній поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності.
На підтвердження вказаного до суду апеляційної інстанції надано: відповідь ПрАТ СК «Перша» на адвокатський запит разом з додатками (а.с. 157-164).
Однак, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги надані докази, оскільки такі не були подані до суду першої інстанції та не були предметом дослідження під час вирішення спору по суті.
При цьому, сторона відповідача брала участь в розгляді справи в суді першої інстанції, а відтак, мала можливість подати відповідні докази до суду першої інстанції, однак, таким правом не скористалась, поважних причин неможливості подати відповідні докази до суду першої інстанції не зазначено.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних доводів апеляційної скарги щодо узгодження позивачем виплаченої суми страхованого відшкодування страховиком, а відтак, такі відхиляються як необґрунтовані.
Також, апеляційний суд звертає увагу, що стороною відповідача в суді першої інстанції частково визнавались позовні вимоги і було заявлено про мирне врегулювання спору шляхом виплати 70 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди (а.с. 122-123, 126-128), тому, позиція відповідача в апеляційній скарзі щодо заперечення позовних вимог в повному обсязі є суперечливою.
Враховуючи, що були наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 85 053,73 грн. матеріального збитку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на проведення Звіту № 651/06-24 від 29 травня 2024 року (квитанція № АВВМ-ЗКРМ-2С5Е-МТ9Е (Монобанк) від 02.07.2024 року у розмірі 3 500 грн. (а.с. 15).

Щодо моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.
Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа "Науменко проти України").
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Суд першої інстанції, взявши до уваги, що належний позивачу автомобіль було пошкоджено, що негативно вплинуло на його моральний та емоційний стан, та з метою відновлення автомобіля та захисту своїх прав, він був змушений витрачати власні зусилля та час, дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Щодо судового збору.

Стягуючи з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 442,40 грн., суд першої інстанції не врахував, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди було задоволено частково (13,33 %), з відповідача на користь позивача пропорційно до частини задоволених вимог підлягав стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в загальному розмірі 1 372,65 грн. (1211,20 (судовий збір за задоволення позовних в частині стягнення матеріального збитку) + 161,45 грн. (пропорційно задоволених вимог щодо стягнення моральної шкоди)).
З цих підстав слід змінити оскаржуване рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору, зменшивши його розмір з 2 422,40 грн. до 1 372,65 грн.
З огляду на вищевказане, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2025 року - змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору, зменшивши його розмір з 2 422,40 грн. до 1 372,65 грн.
В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 19 грудня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов