ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6877/25  Номер провадження 33/814/120/26	Головуючий у 1-й інстанції Сметаніна А. В.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Плаксюк І.Ю., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і його представника – адвоката Кулика А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Кулика А.І., на постанову Шевченківського районного суду м. Полтава від 08 липня 2025 року,
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 місяці.
Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні ним адміністративного правопорушення за таких обставин.
06 травня 2025 року о 09 годині 26 хвилин ОСОБА_1 по вул. Леоніда Каденюка, 2 у м. Полтава в порушення вимог ст.35 Закону України «Про дорожній рух» та п.31.3. "б" ПДР України керував транспортним засобом «ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 , який підлягав обов`язковому технічному контролю та своєчасно його не пройшов, учинивши це правопорушення повторно протягом року, будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП за постановою серії ЕНА №3070809 від 17 вересня 2024 року.
В апеляційній скарзі адвокат Кулик А.І. просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Полтава від 08 липня 2025 року та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 5 діб. Свої вимоги мотивує тим, що: суд першої інстанції не врахував його (апелянта) клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях у кримінальних справах і передчасно прийняв оскаржувану постанову без участі ОСОБА_1 та його представника, без заслуховування пояснень, врахування його майнового та сімейного стану, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не мала на меті затягування розгляду справи й ухилення від адміністративної відповідальності; ОСОБА_1 визнає себе винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, разом з цим, вважає, що місцевий суд застосував до нього надто суворе стягнення, не врахувавши те, що: він є одруженим, багатодітним батьком, двоє дітей є неповнолітніми, дружина не працює, одна з повнолітніх дочок знаходиться в декреті по догляду за дитиною, неодружена й самостійно утримує дитину, ОСОБА_1 один забезпечує матеріально сім`ю, надаючи послуги з перевезення вантажів, а, отже, позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 3 місяці позбавить його та родину доходу; ОСОБА_1 уважає об`єктивним і розумним застосування до нього стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 5 діб.
Також під час провадження в суді апеляційної інстанції адвокат Кулик А.І. направив додаткові пояснення, в яких посилався на те, що: автомобіль «ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 , 06 травня 2025 року перебував на технічному контролі, а його використання було пов`язане виключно з проходженням огляду; в зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення період часу ОСОБА_1 здійснював перевезення та іншу господарську діяльність виключно транспортним засобом із н.з. НОМЕР_2 , що спростовує твердження про використання ним автомобіля з н.з. НОМЕР_1 , та підтверджується товарно-транспортними накладними й протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу.
Суд апеляційної інстанції заслухав думку ОСОБА_1 і його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, врахувати додатково подані пояснення, водночас ОСОБА_1 зазначено, що він керував іншим транспортним засобом, вивчив матеріали справи, проаналізував доводи учасників провадження та дійшов висновку про таке.
За змістом ч.7 ст.294 КУпАП судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Частиною 3 ст.121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Відповідальність за ч.4 ст.121 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.ч.1-3 ст.121 КУпАП.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП – керування ним як водієм транспортним засобом, який підлягав обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, що вчинено повторно протягом року, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №321767 06 травня 2025 року о 09 годині 26 хвилин ОСОБА_1 по вул. Леоніда Каденюка, 2 у м. Полтава в порушення вимог ст.35 Закону України «Про дорожній рух» та п.31.3."б" ПДР України керував транспортним засобом «ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 , який підлягав обов`язковому технічному контролю та своєчасно його не пройшов, учинивши це правопорушення повторно протягом року, будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП за постановою серії ЕНА №3070809 від 17 вересня 2024 року (а.с.1).
Факт того, що транспортний засіб «ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 , виходячи зі своїх характеристик, відповідно до вимог ст.35 Закону України «Про дорожній рух» підлягає обов`язковому технічному контролю, учасниками провадження не оспорюється та підтверджується даними реєстраційної картки цього транспортного засобу (а.с.4).
Наведені ж у протоколі обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено те, що 06 травня 2025 року приблизно о 09 годині 26 хвилин ОСОБА_1 по вул. Леоніда Каденюка, 2 у м. Полтава керував транспортним засобом «ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 , і був зупинений поліцією. Сам ОСОБА_1 на місці зупинки неодноразово підтвердив керування ним вказаним вище автомобілем та непроходження цим вантажним транспортним засобом станом на момент зупинки обов`язкового технічного контролю (а.с.8). Це узгоджується й зі змістом довідки ВАП УПП у Полтавській області й витягу з ЄДР ТЗ «Проходження ОТК», згідно з якими дія протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу «ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 , закінчилась 12 грудня 2021 року, станом на момент складання адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.121 КУпАП відомостей щодо проходження обов`язкового технічного контролю вказаним транспортним засобом у ЄДР ТЗ не міститься (а.с.7).
Таким чином, наведеними вище доказами підтверджено те, що ОСОБА_1 за вказаних вище місця, дату й часу керував саме транспортним засобом «ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 , який станом на момент зупинки був таким, що не пройшов обов`язковий технічний контроль.
Тому доводи апелянта, які зводяться до того, що ОСОБА_1 керував іншим, а не зазначеним вище транспортним засобом («ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 ), із посиланням на товарно-транспортні накладні й протокол перевірки технічного стану транспортного засобу є неспроможними, оскільки такі доводи спростовуються даними відеозаписів, які є засобами об`єктивного контролю та містять беззаперечні відомості щодо транспортного засобу, особи, яка ним керувала, із прив`язкою до місця, дати й часу, коли це мало місце. 
За вказаних вище обставин, дані протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00825-00855-25 свідчать лише про те, що автомобіль «ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 , пройшов обов`язковий технічний контроль саме після вчинення ним адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, в день вчинення правопорушення. Дана обставина підлягає врахуванню в ході вирішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення, але не впливає на його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.
Факт повторності протягом року вчинення ОСОБА_1 вказаного вище адміністративного правопорушення в межах цієї справи підтверджується даними постанови серії ЕНА №3070809 17 вересня 2024 року та довідки ВАП УПП у Полтавській області про притягнення до адміністративної діяльності ОСОБА_1 (а.с.3, 6).
Отже, викладені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.
Також позбавлені підстав доводи апеляційної скарги про помилковість накладеного на ОСОБА_1 стягнення.
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст.33 КУпАП).
Санкцією ч.4 ст.121 КУпАП передбачено стягнення у вигляді: 
1) штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців; або 
2) адміністративного арешту на строк від п`яти до десяти діб.
Тобто у випадку застосування першого виду стягнення позбавлення права керування транспортними засобами є обов`язковим.
Згідно з приміткою до ст.22 КУпАП положення ч.1 ст.22 КУпАП (можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення) не застосовуються до правопорушень, передбачених ч.4 ст.121 КУпАП.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 учинив грубе порушення вимог ПДР України, керуючи джерелом підвищеної небезпеки – вантажним транспортним засобом, який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, вчинивши аналогічне правопорушення повторно протягом року та не зробивши належних висновків після попереднього притягнення до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення. При цьому, вантажний автомобіль, яким керував ОСОБА_1 не проходив обов`язковий технічний контроль із 12 грудня 2021 року, тобто станом на момент його поліцією більше протягом 3 років.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КУпАП, є одним із найбільш тяжких порушень у сфері безпеки дорожнього руху, що обумовлено змістом і характером протиправних дій, які становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та власності третіх осіб.
Так, ОСОБА_1 як професійний водій зобов`язаний був суворо дотримуватися ПДР України та, з огляду на те, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, розуміти, що керування вантажним транспортним засобом, який своєчасно не пройшов обов`язковий технічний контроль, становить суспільну небезпеку, адже може призвести до виникнення ДТП, заподіяння шкоди природному середовищу, завданню збитків державним чи суспільним інтересам, а також життю і здоров`ю іншим учасникам дорожнього руху.
ОСОБА_1 17 вересня 2024 року притягувався також до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, що підтверджується даними довідки ВАП УПП у Полтавській області (а.с.6), одружений, є батьком багатодітної сім`ї, має: двоє неповнолітніх дітей, на утриманні членів сім`ї, є ФОП, здійснює вантажні перевезення, після складання протоколу про адміністративне правопорушення (в день його складання) транспортний засіб, яким він керував пройшов обов`язковий технічний контроль. Обставин, які би пом`якшували чи обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , не встановлено. При цьому, вказівка на визнання ОСОБА_1 своєї винуватості є формальною і непослідовною, оскільки він заперечував факт керування ним саме транспортним засобом «ГАЗ 3302», н.з. НОМЕР_1 .
Ураховуючи викладені вище дані та обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що накладене судом першої інстанції на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 місяці, яке, при цьому, є найменш суворим і мінімальним за розміром, як наслідок, відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП, із урахуванням принципів співмірності, індивідуалізації за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті адміністративного стягнення, тобто є необхідним і достатнім для виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, у зв`язку з чим, підстави для застосування щодо ОСОБА_1 іншого виду стягнення є відсутніми.
Також на доводи ОСОБА_1 і його представника апеляційний суд констатує, що положеннями КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або ненакладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.
Наведений вище підхід відповідає п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому з урахуванням наведеного вище нормативного регулювання, закріпленого в КУпАП, визначено, що судам за правилами КУпАП основні й додаткові стягнення слід застосовувати в межах санкцій відповідних норм.
А згідно з вимогами ч.4 ст.3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність (у тому числі приписів ст.69 КК України) за аналогією заборонено.
За таких обставин, підстави для незастосування щодо ОСОБА_1 позбавлення права керування транспортними засобами, про що порушується питання ОСОБА_1 і його представником, є відсутніми.
Окрім того, відповідно до ч.ч.7, 9 ст.294 КУпАП за загальним правилом апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.
Указані вище норми закону та інші приписи КУпАП не містять положень про можливість прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, шляхом застосування більш суворого стягнення, за відсутності відповідного апеляційного приводу (апеляційної скарги потерпілого, його представника, прокурора, в яких би порушувалось питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності).
Разом з цим, за загальним правилом, виходячи із системного аналізу процесуального законодавства України (положень кримінального процесуального законодавства (ст.ст.404, 421 КПК України), яке є найбільш близькою галуззю права), в якому діє принцип «заборони повороту до гіршого», судове рішення суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке правопорушення чи суворіший захід примусу або в інших випадках, коли це погіршує становище особи, яка притягається до відповідальності, лише в разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подав представник обвинувачення, потерпілий чи його представник. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки коли цим не погіршується становище особи, яка притягається до відповідальності. 
Зазначений вище принцип реалізується шляхом встановлення законодавчої заборони погіршення становища особи, яка притягається до відповідальності, під час провадження в суді апеляційної інстанції, крім випадків, прямо передбачених законом.
Відповідно до закріпленої в ст.24 КУпАП ієрархії видів адміністративного стягнення, штраф і позбавлення права керування транспортними засобами є менш суворими адміністративними стягненнями у порівнянні зі стягненням у вигляді адміністративного арешту, а тому апеляційний суд, за конкретних обставин цієї справи, позбавлений у будь-якому випадку можливості застосувати до ОСОБА_1 стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 5 діб, погіршивши в такий спосіб його становище в розумінні норм процесуального законодавства без відповідного апеляційного приводу.
Що стосується посилань в апеляційній скарзі, які зводяться до здійснення місцевим судом розгляду справи без участі ОСОБА_1 і його представника, то можливість реалізації прав, передбачених законодавством України, в тому числі й тих, про які йдеться в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 і його представнику було надано під час провадження в суді апеляційної інстанції, якими вони й скористалися в повному обсязі в спосіб, який уважали за необхідне. У ході апеляційного провадження вони, зокрема, мали можливість навести аргументи щодо помилковості оскаржуваної постанови. Разом з тим, наведені ними доводи не знайшли свого підтвердження.
Ураховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції не вбачає належних і виправданих, а, отже, й достатніх підстав для скасування постанови місцевого суду.
Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Кулика А.І., залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Полтава від 08 липня 2025 року щодо  ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду   О.М. Корсун