Справа № 367/10728/25
Провадження №2/367/1280/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

30 січня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого - судді Кравчук Ю.В.,
за участю:
секретаря судових засідань – Опанасенко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти щомісяця в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, починаючи з дати подання позову і до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 31.07.2004 року її батьки перебували в зареєстрованому шлюбі. Однак, 18 жовтня 2019 року рішенням суду шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано.
На данний момент ОСОБА_1 є студенткою 3 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми навчання Державного податкового університету IV рівня акредитації.
Позивачкавказує, що зв`язку із навчанням вона потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно оплачувати кошти за проїзд до місця навчання, харчування, одяг, взуття, зв`язку канцтовари, підручники, зошити, комп`ютерну техніку тощо. На даний час, її утриманням займається лише мати. Батько матеріальну допомогу не надає.
Позивач зазначає, що згідно сповіщення сім`ї №373, сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , командир відділення спеціальних робіт взводу спеціальних робіт 3 ремонтної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 21.05.2025 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Бурлацьке Волноваського району Донецької області.
Вказує, що набуття батьком, ОСОБА_5 , статусу особи, яка безвісти зникла за особливих обставин, не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема, не позбавляє його обов`язку, передбаченого ст. 199 СК України, утримувати ОСОБА_1 , як повнолітню дочку, яка навчається на денній формі навчання.
З огляду на вищевказане, позивач стверджує, що, враховуючи те, що за її батьком, ОСОБА_2 , як за військовослужбовцем, який рахується зниклим безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення, заявлені вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 є обґрунтованими.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2025 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог процесуального законодавства, в тому числі, шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав у зв`язку з чим суд вважає правильним ухвалити заочне рішення у справі.
Відповідачу судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку за місцем його проживання направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, а також судові повістки з викликами до суду, які повернулися з відміткою пошти "Адресат відсутній за вказаною адресою".
Згідно з ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).
Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «Відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18).
Таким чином, судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.
Представник третьої особи військової частини НОМЕР_1 повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надіслання копії позовної заяви з додатками та копії ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що з 31 липня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 жовтня 2019 року було розірвано.
У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 18 квітня 2006 року виконкомом Бучанської селищної ради м. Ірпеня Київської області.
Відповідно до довідки Державного податкового університету № 64 від 02 вересня 2025 року, ОСОБА_1 дійсно навчається в Державному податковому університету IV рівня акредитації на 3 курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми навчання податкової справи, обліку та аудиту. Термін навчання з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року.
Також, з матеріалів справи вбачається, що 26.05.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 видано Сповіщення сім`ї №373, згідно з яким сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , командир відділення спеціальних робіт взводу спеціальних робіт 3 ремонтної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 21.05.2025 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Бурлацьке Волноваського району Донецької області.
Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц, касаційним судом роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України).
Обсяг обставин, які суд враховує при визначенні розміру аліментів, визначений статтею 182 СК України.
Відповідно до правових висновків, Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №466/532/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Аналогічні положення визначені пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Нормами ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
На час розгляду справи домовленостей з приводу надання матеріальної допомоги позивачці між сторонами не досягнуто.
Як передбачено ч. 1 ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина 4 статті 25 ЦК України).
Згідно з ч.ч.1,2 ст.4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII (далі - Закону № 2505-VIII ) особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України № 2505-VIII, набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2505-VIII особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими актами законодавства України.
Згідно з ч.6 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти №884, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 30 листопада 2016 року (далі-Порядок №884).
Відповідно до п.2 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Пунктом 3 Порядку №884 передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Згідно з п.5 Порядку №884 виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно.
Станом на день розгляду справи відомості наявність рішенням суду, яке набрало чинності, про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім чи наявність актового запису про його смерть в матеріалах справи відсутні.
У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частки доходу (заробітку) до закінчення донькою навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.
На переконання суду такий розмір аліментів є обґрунтованими та буде достатніми для належного утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 , яка продовжує навчання.
Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивачка судового збору не сплачувала, оскільки за правилами, визначеними статтею 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати.
Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 4,19,76,81,133,137,141,247, 258-259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, ст.ст. 182, 184-185, 198, 199, 200 СК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь повнолітньої доньки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 )аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 вересня 2025 року до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук