Справа № 308/1151/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді - Дегтяренко К.С.,
при секретарі судового засідання - Сапронова А.О. 

за участі учасників справи:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
відповідач ОСОБА_3 
представника відповідача ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - квартири АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позивач перебував у шлюбі з відповідачкою з 12.01.2012. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2025 року шлюб між сторонами розірвано. В період спільного проживання, перебуваючи у шлюбі 17.09.2018 сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3 . На сьогоднішній день сторони не дійшли згоди щодо порядку поділу придбаної квартири. Виходячи зі ст. 60 СК України, про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, що придбане під час шлюбу, просить визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за ним 1/2 ідеальної частки на вказане нерухоме майно.
Відзив у встановлений судом строк не подано.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.
Позивачем усунуто недоліки, наведені в ухвалі від 24.02.2025.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2025 вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на квартиру. 

В судовому засіданні 02.02.2026:
представник позивача – адвокат Яцко В. та позивач, наддали поясення аналогічні викладеним у позовній заяви, простли позов задовольнити; 
представник відповідача – адвокат Кухта О. у задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на необхідність добровільного вирішення спору сторонами на користь їх сина;
відповідач поснила, що квартира дійсно булла придбана за сіпльні кошти, однак між сторонами одразу булла домовленність, що вказана квартира купляється їх спільному сину, і він її буде використовувати для власних потреб. Тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, та передати вказане житло сину. 

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2012 року. Рішенням Ужгородського мськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2025 шлюб між сторонами розірвано.
Встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони, 17.09.2018 року набули спільні майнові права на АДРЕСА_1 , загальною площею, 59,6 кв. м..
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 40819166 від 16.12.2024 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 стала власником квартири загальною площею 59,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1645832321101, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Право власності набуто 17.09.2018 року.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).
Отже, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).
Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними. 
Таким чином, достовірно встановлено судом, а відповідачем визнано те, що спірна квартира придбана за час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти, а відтак, квартира є спільної сумісною власністю подружжя, де частки кожного є рівними.
Посилання відповідача та її представника на те, що майно придбавалось для сина, не спростовують презумпцію спільності права власності подружжя на майно.
Крім того, визнання права власності на частку спірної квартири за відповідачем, не позбавляє його права та можливості, розпорядитись вказаним майном на користь свого сина вподальшому. 
Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, квартира є спільним майном подружжя, яка підлягає поділу між сторонами в рівних частинах.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 60, 69-71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89,141, 258, 259, 263 - 265, 354, 355 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;
Повний текст рішення складено та оголошено 09.02.2026 року.

Суддя К.С. Дегтяренко