ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/714/26 Справа № 201/92/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Маріупольської районної державної адміністрації Донецької області, на рішення Соборного районного суду м.Дніпра від 02 липня 2025 року у складі судді Демидової С.О. у цивільній справі № 201/92/25 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Маріупольської районної державної адміністрації Донецької області, треті особи — виконавчий комітет Корсунь-Шевченківської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання права власності, –
ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, пред`явленою до Маріупольської міської ради, Маріупольської районної державної адміністрації Донецької області, визначивши третіми особами виконавчий комітет Корсунь-Шевченківської міської ради, ОСОБА_2 , на предмет визнання за нею право власності на 19/50 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , з вартістю даного об`єкту нерухомості відповідно до висновку спеціаліста 3 251 925,22 грн, в тому числі право власності на збудовані/реконструйовані будинком садибного типу, загальною площею 50,7 кв.м, житловою площею 14,6 кв.м, вартістю 527 254,90 грн, та будинком садибного типу, загальною площею 262,0 кв.м., житловою площею 65,9 кв.м, вартістю 2724 670,32 грн, що розміщується на земельній ділянці кадастровий номер 1412300000:04:009:0150, площею 0,0978 га (державний акт серії ВЖ №290382 від 07.04.2009 року) та дані про це внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Рішенням Соборного районного суду м.Дніпра від 02 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, Маріупольської районної державної адміністрації, треті особи Виконавчий комітет Корсунь - Шевченківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності — задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 19/50 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , з вартістю даного об`єкту нерухомості відповідно до висновку спеціаліста 3 251 925,22 грн, в тому числі право власності на збудовані/реконструйовані будинок садибного типу А1-1, загальною площею 50,7 кв.м, житловою площею 14,6 кв.м, вартістю 527 254,90 грн та будинок садибного типу К-2. К1-2, загальною площею 262,0 кв.м., житловою площею 65,9 кв.м, вартістю 2724 670,32 грн, що розміщується на земельній ділянці кадастровий номер 1412300000:04:009:0150, площею 0,0978 га (державний акт серії ВЖ №290382 від 07.04.2009 року).
Стягнуто з Маріупольської міської ради Донецької області на користь держави 6053 грн судового збору.
Стягнуто з Маріупольської районної державної адміністрації на користь держави 6053 грн судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 172-182 Том І).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, Маріупольська районна державна адміністрація Донецької області у серпні 2025 року подала апеляційну скаргу (а.с. 186-188 Том І), посилаючись на те, що належним відповідачем у даній справі є Маріупольська міська рада, до якої і були задоволені вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на майно, що знаходиться в межах адміністративно-територіальної одиниці обслуговування цього відповідача. Відповідач Маріупольської районної державної адміністрації є державною неприбутковою бюджетною організацією та залучення цього відповідача до участі у справі щодо цивільно-правових вимог про визнання права власності на майно, що не знаходиться в повноваженнях такого відповідача, є безпідставним. Скаржник наголошує, що виконання такого судового рішення, як стягнення з нього на користь позивача судового збору у розмірі 6053 грн не передбачено як напрямок витрат для такого органу державної влади. З цих підстав скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з нього судового збору на користь позивача.
У вересні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника — Лінніка М.С. подала відзив на апеляційну скаргу (а.с.217-219 Том І), в якій наголосила, що не заперечує проти скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
У вересні 2025 року Маріупольська міська рада Донецької області через свого представника, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що не оспорює право власності позивача на майно, тому і нести судові витрати по справі не може. При цьому наголосила, що у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф до України, зокрема на територію Донецької області та м. Маріуполя, що було підставою для зміни територіального місця знаходження ради, остання не має належного фінансування та відповідних асигнувань, що позбавляє її також можливості виконання судового рішення в частині стягнення судового збору з неї на користь позивача. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині (а.с.227-230 Том І).
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Маріупольської районної державної адміністрації задовольнити, а рішення суду скасувати в частині стягнення судового збору з цього відповідача на користь позивача, з ухваленням нового рішення в цій частині про віднесення судового збору, понесеного позивачем у розмірі 6053 грн за рахунок держави, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з вимогами ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, оскільки рішення у справі було ухвалено на користь позивача, яку звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідачів у рівних частинах на користь держави підлягає стягненню судовий збір за ставками 2025 року, оскільки ціна позову 3 251 925,22 грн, в загальному розмірі 12 112 грн, тобто по 6056 грн з кожного відповідача.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції розглянув із задоволенням єдину вимогу ОСОБА_1 щодо визнання права власності за позивачем спірного майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Маріупольська міська рада, яка є відповідачем у справі — орган місцевого самоврядування, який наділений, зокрема функціями державного органу.
Саме до такого відповідача позивачем і був пред`явлений позов, адже місце знаходження спірного майна знаходиться в межах адміністративно-територіальної одиниці обслуговування міської ради.
Однак, вимог до відповідача Маріупольської районної державної адміністрації Донецької області, щоб відповідало повноваженням такої адміністрації, позивачем не заявлялось, а судом першої інстанції не розглядалось.
Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що при вирішенні питання розподілу судових витрат у справі суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність задоволених вимог позивача, пред`явлених до такого відповідача, помилково стягнувши з нього судовий збір на користь держави у розмірі 6053 грн.
Відповідно до положень ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За ч.6 цієї ж статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Колегія суддів відзначає, що позовні вимоги задоволено частково, а тому і судовий збір належить розподілити між сторонами пропорційно задоволеній та відхиленій частині вимог, як це передбачено ст. 141 ЦПК України.
Зазначених обставин щодо відсутності задоволених вимог позивача до відповідача Маріупольської районної державної адміністрації Донецької області суд першої інстанції не врахував, стягнувши помилково з цього відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 6053 грн, що підлягає скасуванню в цій частині рішення суду першої інстанції та що не заперечується і позивачем ОСОБА_1 .
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що твердження відповідача Маріупольської міської ради Донецької області про скасування рішення і в частині стягнення з них судового збору, не може бути розглянуто по суті, адже такі вимоги є вимогами апеляційної скарги, а міська рада з відповідною апеляційною скаргою до суду не зверталась.
Доводи апеляційної скарги Маріупольської районної державної адміністрації Донецької області колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, враховуючи, що питання, які зазначені в апеляційній скарзі судом першої інстанції вирішені не у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, тобто, з порушенням норм процесуального права. 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення з Маріупольської районної державної адміністрації Донецької області на користь держави судового збору у розмірі 6053 грн з ухваленням нового судового рішення про віднесення такого судового збору за рахунок держави на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Маріупольської районної державної адміністрації Донецької області — задовольнити.
Рішення Соборного районного суду м.Дніпра від 02 липня 2025 року в частині стягнення з Маріупольської районної державної адміністрації Донецької області судового збору — скасувати.
Судовий збір у розмірі 6 053 грн віднести за рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “28” січня 2026 року.
Повний текст постанови складено “06” лютого 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           Т.П. Красвітна

М.О. Макаров