г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/5047/25
Номер провадження 2/213/168/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач є його батьком. Позивач досягнув повноліття, з 2024 року є студентом денної форми навчання авіаційного факультету Технічного університету у Кошицях, Словаччина, навчається на другому курсі бакалаврату. Академічний рік триває з 01 вересня 2025 року по 31 серпня 2026 року, стандартна тривалість навчання – 3 роки, до 31 серпня 2026 року. Позивач проживає в студентському гуртожитку, стипендію не отримує. У зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги від батька. Мати позивача не може надавати необхідну матеріальну допомогу, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначає, що відповідач є фізичною особою підприємцем, має можливість надавати позивачу допомогу на період навчання. Просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх його доходів до закінчення навчання – до 31 серпня 2027 року.
Від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги не визнають. Відзив обґрунтовано тим, що головною умовою для стягнення аліментів на повнолітнього сина є продовження ним навчання. Вважає, що позивачем не доведена ця обставина. Посилається на те, що згідно з довідкою про зарахування на навчання позивач зарахований у вищій заклад умовно – з умовою, яку він повинен виконати. Чи виконав позивач умови, зазначені в довідці, і чи продовжує він навчання – достеменно не відомо. До справи додані дві різні довідки, які суперечать одна одній, що унеможливлює зрозуміти достовірність доказів. Також позивачем не доведено, які саме витрати, пов`язані із навчанням, він витрачає, на що саме. Крім того, зазначає, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові, оскільки у нього на утриманні перебуває новонароджена дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та непрацездатна мати, яка потребує оперативного лікування. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують.
Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справа до судового засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань до суду не надали.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
06 жовтня 2025 року позовна заява, надіслана поштою 04 жовтня 2025 року, надійшла до суду. 
Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Як встановлено рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 березня 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Шлюб між батьками позивача розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 березня 2014 року, яке набрало законної сили 18 березня 2014 року. 
Відповідно до довідки від 03.09.2025 року, що офіційно перекладена на українську мову, ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання на авіаційному факультеті Технічного університету у Кошицях, Словаччина, в академічному році 2025/2026 є студентом другого курсу бакалаврату денної форми. Стандартна тривалість навчання становить три роки. Стипендію не отримує. Академічний рік триває з 01.09.2025 р. по 31.08.2026 р.
Мати позивача – ОСОБА_3 – працює на посаді лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця», з 25 серпня 2023 року по 01 червня 2026 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем.
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач та ОСОБА_6 .
Як з заявлених позовних вимог так і заперечень на них встановлено, що батько матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина не надає.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Згідно зі ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Стягнення аліментів на повнолітніх сина чи дочки, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їхніх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку/сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16, 16 травня 2018 року у справі № 554/4533/17, 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17, 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , досяг повноліття, продовжує навчання – навчається на денній формі закордоном, стипендію не отримує. Навчання на денній формі навчання позбавляє позивача можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.
При цьому суд вважає доведеним факт, що позивач є студентом 2 курсу бакалаврату авіаційного факультету Технічного університету у Кошицях. Твердження представника відповідача, що позивачем надано суперечливі довідки на підтвердження факту навчання, а позивач зарахований до навчального закладу умовно, суд не бере до уваги, оскільки такі твердження є безпідставними. Так, згідно з довідкою від 03 вересня 2025 року позивач є студентом 2 курсу бакалаврату денної форми навчання авіаційного факультету Технічного університету у Кошицях. Довідкою ж від 04 вересня 2024 року підтверджується зарахування позивача на навчання до цього навчального закладу. При цьому представник відповідача помилково трактував зазначену довідку як підтвердження умовного зарахування позивача. Однак у цьому документів викладено рішення про результат вступної кампанії – зарахування позивача на навчання до університету в академічному році 2024/2025. В обґрунтуванні зазначеного рішення повідомлено, що згідно з рішенням від 31 травня 2024 року позивача зараховано умовно, оскільки не надано необхідного документу. У зв`язку із підтвердженням виконання цієї основної умови для зарахування прийнято рішення, яке зазначено в резолютивній частині цього рішення, а саме: про зарахування позивача. Крім того, документ датований 04 вересня 2024 року, тоді, як рішення про умовне зарахування датовано 31 травня 2024 року. Таким чином, суд вважає, що позивачем надано необхідні для зарахування до навчального закладу документи, тому його зараховано до Технічного університету у Кошицях, що також підтверджується довідкою від 03 вересня 2025 року, згідно з якою позивач є студентом цього університету.
Таким чином, відповідач зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, за умови, що має змогу надавати таку допомогу.
Представник відповідача у відзиві посилається на матеріальний стан ОСОБА_2 , з огляду на який він не здатний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки на його утриманні перебуває малолітня дочка, а також непрацездатна мати, яка потребує оперативного лікування.
З такими доводами суд не може погодитися, оскільки наявність на утриманні відповідача малолітньої дочки об`єктивно не впливає та не знімає з нього обов`язку надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Така обставина впливає лише на розмір аліментів. 
Відповідачем не надано суду доказів про свій матеріальний стан, з урахуванням якого він не може надавати матеріальну допомогу синові. Разом з тим відповідачем не заперечено факту наявності доходу. Відповідач є працездатним, наявність малолітньої дочки не свідчить про скрутний матеріальний стан ОСОБА_2 . Крім того, мати позивача також має на утриманні малолітнього сина, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 
Також відповідачем та його представником не доведено, що мати відповідача перебуває на його утриманні, оскільки надані на підтвердження цього факту докази лише констатують, що ОСОБА_7 є пенсіонером та потребує оперативного лікування, а не доводять факт, що вона є матір`ю відповідача і перебуває на його утриманні.
Таким чином, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про повну неможливість надавати своєму повнолітньому сину матеріальну допомогу.
Правовий висновок у Постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17, на який посилається представник відповідача у відзиві, сформульовано таким чином: не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.
Зазначений висновок не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки його сформульовано у справі, фактичні обставини якої є відмінними від обставин цієї справи.
Так, у справі № 635/1139/17 встановлено, що повнолітні сини відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, проте позивачі не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням.
У справі, що розглядається, не встановлено фактів перебування позивача на державному чи будь-якому іншому забезпеченні, а тому суд вважає доведеною потребу повнолітнього сина відповідача у коштах на харчування, одяг та взуття, на придбання необхідних матеріалів для навчання та канцелярського приладдя тощо, оскільки у зв`язку із навчанням позивач не може самостійно себе утримувати.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27 листопада 1992 року, статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07 серпня 1996 року, статус рішення - остаточне).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Встановленим є той факт, що у зв`язку з навчанням повнолітній син потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки, в тому числі і відповідач.
Позивач у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, відповідач ухиляється від передбаченого законом обов`язку утримувати сина. Суду не надано доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від цього обов`язку.
Суд зазначає, що обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, покладається на обох батьків.
При визначенні розміру аліментів суд враховує сімейний та майновий стан учасників справи та матері позивача, потребу повнолітнього сина у коштах на харчування, одяг та взуття, на придбання необхідних матеріалів для навчання та канцелярського приладдя тощо. Судом враховано, що батьки позивача мають на утриманні малолітніх дітей, мати позивача не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Батько займається підприємницькою діяльністю, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина в період навчання не надає, доказів скрутного матеріального стану не надав.
Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року позивачу пропонувалося надати до суду докази на підтвердження викладених ним в позові обставин стосовно понесених витрат у зв`язку з навчанням, проте станом на дату розгляду справи будь-яка інформація від позивача чи його представника до суду не надійшла.
Отже, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи наявність на утриманні у відповідача малолітньої дочки, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог – стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частини доходу відповідача, щомісячно і до закінчення терміну його навчання, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 274-279, 430 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, на період навчання, починаючи з 04 жовтня 2025 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення повнолітнім сином двадцяти трьох років.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: Губар Антон Леонідович, адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Представник відповідача: ОСОБА_8 , адреса: АДРЕСА_4 .
Дата складення повного судового рішення – 13 січня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова