20.01.26
22-ц/812/297/26
Провадження № 22-ц/812/297/26 Головуючий суду першої інстанції Лузан Л.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року м. Миколаїв Справа 489/2368/15-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_2 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року , постановлену під головуванням судді Лузан Л.В., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом зобов`язання звільнити нерухоме майно, 

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2024 року ОСОБА_3 ,в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_7 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року до участі в справі залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 
Позов обґрунтовувала тим, що є власницею нежитлової будівлі, магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0266 га за цією ж адресою, відповідно до свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), серія та номер: 681 та 682, виданих 26 червня 2023 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області Онищенко Л.В. (попередній власник майна ОСОБА_4 ). 
Вказане майно належало до цього ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Відповідачі не бажають звільнити належне позивачці майно та обмежують її в здійсненні права власності на нього.
Посилаючись на викладене ОСОБА_3 просила суд усунути перешкоди в здійсненні права власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю, магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0266 га за цією ж адресою шляхом зобов`язання відповідачів звільнити вказане нерухоме майно.
13 листопада 2024 року від ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_7 , надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 473/3532/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійними договорів оренди. 
Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні суду перебуває цивільна справа № 473/3532/25, в якій вирішуються вимоги про визнання недійсними договорів оренди, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Можливість користування спірним приміщенням відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визначається саме договорами оренди приміщення, які оспорюються ОСОБА_3 .
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом зобов`язання звільнити нерухоме майно до набрання законної сили рішенням у справі № 473/3532/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів оренди.
Ухвала суду мотивована тим, що предметом доказування у даній справі, зокрема є правомірність користування приміщенням відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , можливість користування яким визначається саме договорами оренди приміщення, які оспорюються позивачкою.
Тобто, усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом зобов`язання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 звільнити нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , залежить, у тому числі від обсягу права ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користування спірним нерухомим майном.
При цьому, обумовлені обставини не можуть бути встановлені судом в межах розгляду справи № 473/2979/24, оскільки визнання недійсними договорів оренди не є предметом розгляду цієї справи. 
Отже, між наведеною справою та справою, що розглядається, існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що зазначені договори оренди не є предметом розгляду цієї справи та жодного преюдиційного значення для неї не мають. У разі, якщо такі договори оренди будуть визнані недійсними, то настануть наслідки, передбачені законом для недійсних правочинів, водночас аж ніяк не вплинуть на правомірність вимог позивачки щодо усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом зобов`язання звільнити нерухоме майно.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі.
Ухвала суду не містить обґрунтування, які саме обставини можуть бути встановлені при розгляді позовної заяви  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів оренди, які неможливо встановити при розгляді даного позову.
В порушення вимог статті 251 та 260 ЦПК України суд, пославшись на конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, та вказавши, що у вказаних справах існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах, не зазначив обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про оскарження договорів оренди виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала свої вимоги, причинний матеріально-правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи, а тому дійшов безпідставного висновку про зупинення провадження у даній справі.
Матеріали справи дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
ОСОБА_8 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_7 , надала відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві позивачка зазначала, що усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом зобов`язання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 звільнити нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , залежить, у тому числі від обсягу права ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користування спірним нерухомим майном.
При цьому, обумовлені обставини не можуть бути встановлені судом в межах розгляду справи № 473/2979/24, оскільки визнання недійсними договорів оренди не є предметом розгляду цієї справи.
Отже, між наведеною справою та справою, що розглядається, існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи. 
За встановлених обставин, суд дійшов до висновку про необхідність зупинення провадження у справі до набрання чинності рішення у цивільній справі № 473/3532/25.
Позивачка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу суду першої інстанції, залишити без змін.
На час розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
У пункті 6 частини 1 статті 251 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у наведеній нормі права, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин, предмет і підстава позову полягають в усунення перешкод у здійсненні прав власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю, магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0266 га за цією ж адресою шляхом зобов`язання відповідачів звільнити вказане нерухоме майно.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що за договорами оренди, укладеними 02 січня 2023 року між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , окремо між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6 , а також 01 травня 2023 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 торгівельні площі вказаного нежитлового приміщення були передані у строкове користування (оренду) на три роки. 
Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року до участі в справі залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 
Обставинами, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги у цій справі, позивачка зазначала, зокрема порушення права власності на нерухоме майно в частині вільного користування та розпорядження ним.
У зв`язку з цим, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання вказаних договорів недійсними, посилаючись на фіктивність нібито укладених договорів та їх не відповідність іншим вимогам матеріального закону, що заважає їй, як власниці майна, користуватися ним.
Предметом доказування у даній справі, зокрема є правомірність користування приміщенням відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , можливість користування яким визначається саме договорами оренди приміщення, які оспорюються позивачкою.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що обставини усунення перешкод у користуванні власністю позивачки у справі, що переглядається, пов`язано з вирішенням питання щодо правомірності користування спірним нежитловим приміщенням відповідачів на підставі укладених договорів оренди цього приміщення. Отже, існує об`єктивна неможливість розгляду зупиненої справи до вирішення іншої справи, оскільки рішення суду у справі щодо правомірності оренди спірного приміщення встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі щодо усунення перешкод у користуванні власністю тим самим спірним приміщенням.
Доводи апеляційної скарги про те, що договори оренди не є предметом розгляду цієї справи та жодного преюдиційного значення для неї не мають, не заслуговують на увагу, оскільки наявність правовідносин, що передбачені договорами оренди, впливають на оцінку доказів у цивільній справі щодо усунення перешкод для здійснення права власності на спірне нерухоме майно. 
Аргументи апеляційної скарги щодо не наведення судом першої інстанції мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що суд першої інстанції зробив такі висновки з посилання на практику Верховного Суду та зазначив, що усунення перешкод у реалізації прав власності на нерухоме майно шляхом зобов`язання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 звільнити нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , залежить, зокрема, від обсягу права ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користування спірним нерухомим майном на підставі договорів оренди.
За такого, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що між наведеною справою та справою, що розглядається, існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи, а тому дійшов до висновку про необхідність зупинення провадження у справі до набрання чинності рішення у цивільній справі № 473/3532/25.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді заяви не порушені норми процесуального права, а тому на підставі статті 375 КПК України апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін. 
Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
З огляду на те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судовий збір, сплачений при зверненні з апеляційною скаргою, розподілу не підлягає.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 20 січня 2025 року.