ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 грудня 2025 року           справа №200/2666/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Абдукадирова К.Е.), складеного в повному обсязі 13 червня 2025 року, у справі № 200/2666/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                   ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою  до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить суд:
- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01 квітня 2025 року №051330003831 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визнати неправомірним та скасувати,
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 березня 2025 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 27 липня 1984 року по 02 січня 1987 року та з 23 лютого 1989 року по 31 грудня 1997 року а також періоду навчання з 01 вересня 1987 року по 15 липня 1988 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01 квітня 2025 року №051330003831 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 березня 2025 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 27 липня 1984 року по 02 січня 1987 року та з 23 лютого 1989 року по 31 грудня 1997 року а також періоду навчання з 01 вересня 1987 року по 15 липня 1988 року.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року у справі № 200/2666/25, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що за результатами розгляду заяви від 25.03.2025 ОСОБА_1 згідно із наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж становить 24 роки 03 місяці 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
До страхового стажу не зараховано:
- згідно із трудовою книжкою від 01.06.1999 серії НОМЕР_1 періоди роботи: 27.07.1984 по 02.01.1987, з 23.02.1989 по 12.05.1999, оскільки записи внесено несвоєчасно, вищезазначені періоди роботи передують даті заповнення трудової книжки.
Уточнююча довідка від 04.12.2024 42/09-07-08 за період роботи з 27.07.1984 по 02.01.1987 не взято до уваги, оскільки у довідці відсутні дати та номери наказів на прийняття та звільнення.
Вважає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/2666/25, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у зв`язку із наявністю права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», 25 березня 2025 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду заяви від 25.03.2025 ОСОБА_1 згідно із наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж становить 24 роки 03 місяці 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
До страхового стажу не зараховано:
- згідно із трудовою книжкою від 01.06.1999 серії НОМЕР_1 періоди роботи: 27.07.1984 по 02.01.1987, з 23.02.1989 по 12.05.1999, оскільки записи внесено несвоєчасно, вищезазначені періоди роботи передують даті заповнення трудової книжки.
Уточнююча довідка від 04.12.2024 42/09-07-08 за період роботи з 27.07.1984 по 02.01.1987 не взято до уваги, оскільки у довідці відсутні дати та номери наказів на прийняття та звільнення.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням від 01 квітня 2025 року №051330003831 позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Суд погоджує висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 1 ст. 26 Закону України № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Право на призначення пенсії обґрунтовується також Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
При поданні заяви про призначення пенсії, позивачем було додано належним чином заповнену трудову книжку серії НОМЕР_1 від 01.06.1999 року. Трудова книжка містить належним чином засвідчені записи про періоди роботи з 27.07.1984 року по 02.01.1987 року на посаді «кухаря» в ОРС ВО «Дзержинськвугілля» та з 23.02.1989 року по 12.05.1999 року на посаді «контролера скляного виробництва» в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників».
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція). 
Згідно з пунктом 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. 
Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. 
Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. 
Таким чином, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки з вини підприємства-роботодавця.
Крім того, суд зауважує, що певні недоліки чи неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства-роботодавця не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Судами встановлено, що трудова книжка НОМЕР_1 від 01.06.1999 року містить записи про періоди роботи з 27.07.1984 року по 02.01.1987 року на посаді «кухаря» в ОРС ВО «Дзержинськвугілля» та з 23.02.1989 року по 12.05.1999 року на посаді «контролера скляного виробництва» в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників».
Судами також установлено, що співробітниками відділу кадрів було втрачено трудову книжку позивача в період роботи в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників».
Після звільнення з Орендного підприємства «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників» позивачу не змогли видати трудову книжку у зв`язку із її втратою та 01.06.1999 року відділом кадрів Орендного підприємства «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників» було заведено нову книжку НОМЕР_1 .
Оскільки позивач до влаштування на роботу до Орендного підприємства «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників» працювала та мала стаж, ОРС «ВО «Дзержинськвугілля» та відділом кадрів мені були внесені відповідні записи про період навчання та періоди роботи в ОРС ВО «Дзержинськвугілля». Після внесення відповідних записів відділом кадрів ОРС ВО «Дзержинськвугілля», відділом кадрів Орендного підприємства «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників» було внесено запис про період роботи на цьому підприємстві тобто з 23.02.1989 року по 12.05.1999 рік на посаді «контролера скляного виробництва».
Тобто фактично трудова книжка є «Дублікатом».
Видача дублікату трудової книжки регулюється Розділом 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58. 
Пункт 5.1 Інструкції визначає, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.
Пунктом 5.2 Інструкції передбачено, що дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).
Згідно п. 5.3 Інструкції , якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.
Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.
Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.
Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.
Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані. 
У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.
У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.
В вищенаведеного вбачається, що заповнення як трудової книжки так і оформлення і заповнення «Дублікату» трудової книжки покладено на посадових осіб підприємства, а  працівник не несе відповідальності за правильність та повноту внесення даних до трудової книжки, та це не може бути підставою для неврахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Тобто саме відповідальними особами Орендного підприємства «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників» було допущено порушення вимог Інструкції при оформленні та заповненні Дублікату трудової книжки.
З системного аналізу норм чинного законодавства, яке регулює спірні взаємовідносини, вбачається, що підставою як для призначення пенсії так і для її перерахунку у подальшому є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.          Як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом із трудовою книжкою, до заяви про призначення пенсії було додано довідку від 04 грудня 2024 року №42/09-07-08, яка видана Торецькою міською військовою адміністрацією, яка підтверджує період роботи з 27.07.1984 року по 02.01.1987 року в Дзержинському ОРС ВО Дзержинськвугілля». Період роботи з 27.07.1984 року по 02.01.1987 року в Дзержинському ОРС ВО Дзержинськвугілля» який вказано в довідці від 04 грудня 2024 року №42/09-07-08, яка видана Торецькою міською військовою адміністрацією повністю кореспондується із записами в трудовій книжці.
Для отримання довідки про період роботи з 23.02.1989 року по 12.05.1999 року в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників», позивач звернулася до архівного відділу Виконавчого комітету Костянтинівської міської Ради.
На її звернення було надано відповідь від 07 жовтня 2024 року №05-01- 31/180, відповідно до якої архівні документи Орендного підприємства «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників» знаходяться на зберіганні в архівному відділі Виконавчого комітету Костянтинівської міської Ради але у зв`язку із активними бойовими діями архів евакуйований до більш безпечного місця. З 07 жовтня 2024 року по 25 березня 2025 року (дата звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії) архівна довідка яка підтверджує період роботи з 23.02.1989 року по 12.05.1999 року в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників» позивачу не видана.
Тобто ненадання довідки за період роботи з 23.02.1989 року по 12.05.1999 року в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників», сталася не з вини позивача, а внаслідок непереборних обставин.
Таким чином періоди роботи з 27.07.1984 року по 02.01.1987 року та з 23.02.1989 року по 12.05.1999 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.06.1999 року мали бути зараховані до страхового стажу. А оскільки період роботи з 01.01.1998 року по 12.05.1999 року вже зарахований до страхового стажу, що підтверджено розрахунком стажу, то до  страхового стажу підлягає зарахуванню період з 23.02.1989 року по 31 грудня 1997 року.
Щодо не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу період навчання з 01 вересня 1987 року по 15 липня 1988 року в СПТУ №20 м. Костянтинівка за спеціальністю «контролер скляного виробництва», про що не вказано в рішенні про відмову але підтверджується розрахунком стажу.
При зверненні із заявою про призначення пенсії,  позивачем разом із іншими документами, було додано Диплом серії НОМЕР_3 виданий середнім ПТУ №20 м. Костянтинівка Донецької області.
Відповідно до Диплому серії НОМЕР_3 виданого Середнім ПТУ №20 м. Костянтинівка Донецької області я з 01 вересня 1987 року вступила до СПТУ №20 та у липні 1988 року закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти за спеціальністю «контролер скляного виробництва». 
При цьому Диплом серії НОМЕР_3 виданий середнім ПТУ №20 м. Костянтинівка Донецької області не містить дати закінчення навчання.
Згідно з пунктом «д» частини 3 статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатур.
Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.
Пунктом 27 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 22 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» визначено, що у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.
У зв`язку із чим до страхового стажу Відповідач повинен був зарахувати період навчання в СПТУ №20 м. Костянтинівка з 01 вересня 1987 року по 15 липня 1988 року згідно Диплому серії НОМЕР_3 .
Статтею 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що пенсія за віком призначається з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.          Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу із зобов`язанням управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 25 березня 2025 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 27 липня 1984 року по 02 січня 1987 року та з 23 лютого 1989 року по 31 грудня 1997 року а також періоду навчання з 01 вересня 1987 року по 15 липня 1988 року.
Інші доводи апеляційної скарги є неприйнятними та повністю спростовуються висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року у справі № 200/2666/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 грудня 2025 року.

Судді                                                                                                            А.В. Гайдар                                                                                                                                                      І.В. Геращенко
                                                                                                                      І.В. Сіваченко