ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/2214/25 пров. № А/857/27814/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року (суддя – Подлісна І.М., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м.Тернопіль, дата складання повного рішення – 23.06.2025), 
в адміністративній справі №500/2214/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі – відповідач), в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09.01.2025 №961030132400 про відмову в перерахунку пенсії; 2) зобов`язати відповідача перевести позивача з 03.01.2025 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих до заяви довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.12.2024 №0603-07-151 та №0603-07-152 (з урахуванням виплачених сум). 
Відповідач подав відзив на адміністративний позов, у якому висловив свої заперечення проти його задоволення. Просив відмовити в задоволенні адміністративного позову. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.01.2025 року №961030132400 про відмову в перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з 03.01.2025 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих до заяви довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.12.2024 №0603-07-151 та від 24.12.2024 №0603-07-152 (з урахуванням виплачених сум). Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн (одна тисяча двісті одинадцять) 20 копійок. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що за результатами розгляду пенсійної справи встановлено, що заявниця отримувала пенсію згідно Закону України “Про державну службу” з 30.11.2007 по 10.03.2021. З 11.03.2021р. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком згідно ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Оскільки до набрання чинності Законом № 889-VIII позивачу призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII, права на повторне призначення пенсії відповідно до вказаного Закону вона не має. Водночас право на призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII як спеціального закону збережено для осіб, визначених у підпунктах 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIIІ. Проте цим особам не надано права на індексацію та перерахунок розміру призначених їм пенсій. Тому вважає апелянт, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та дав їм неналежну оцінку, в результаті чого прийняв незаконне та необґрунтоване рішення. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року по справі № 500/2214/25 скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та з 30.11.2007 року по 10.03.2021 рік отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». З 11.03.2021 року позивача було переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
03.01.2025 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою щодо перерахунку по переходу на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». До заяви позивач долучила довідку від 24.12.2024 року за №0603-07-151 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка, за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 31.12.2023 та довідку від 24.12.2024 за №0603-07-152 про інші складові заробітної плати особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, за грудень 2023 року (а.с.16, 17). 
14.01.2025 року позивачу було адресовано відповідь ГУ ПФУ в Тернопільській області про те, що за результатами розгляду заяви від 03.01.2025 ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відмовлено (а.с.13). 
До вказаного листа було долучено копію Рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 09.01.2025 року №961030132400 про відмову в перерахунку пенсії, яке обґрунтоване тим, що Законом №889-VIII не передбачено можливість здійснення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям (а.с.14). 
Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні (переведенні) пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Судом першої інстанції вірно враховано, що умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ. 
01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VIII, згідно з пунктом 2 розділу XI якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. 
Згідно із пунктами 10-12 розділу XI Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.01.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18). 
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №8 89-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а. 
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника, зазначив, що в даному випадку має місце призначення іншого виду пенсії, а саме за віком згідно Закону України «Про державну службу». 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що та обставина, що позивачка раніше отримувала пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ, не позбавляє її права перейти з пенсії по віку, яку вона отримує наразі за Законом №1058-IV, на пенсію в межах дії Закону №889-VIII, адже за наявності в особи права на пенсію за різними законами або нарізні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом. 
Одержавши заяву позивача про переведення на пенсію за іншим законом, відповідач міг виходити лише з оцінки об`єктивних обставин, тобто відповідного права особи, яке вона має, або ж відсутності такого права (наприклад за відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби станом на відповідний момент часу). 
З матеріалів справи видно, що позивач має достатній страховий або спеціальний стаж роботи/служби, що не заперечується сторонами по справі. 
Також судом враховано, що зі змісту рішення відповідача від 09.01.2025 №961030132400 видно, що таке обґрунтовано тим, що Законом №889-VIII не передбачено можливість здійснення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям. 
Таким чином, у відповідача не було фактичних та правових підстав для відмови у переведенні на інший вид пенсії позивачки, у якої наявні умови для реалізації права на одержання пенсії державних службовців (згідно із пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII та відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ). 
Частиною третьою статті 45 Закону України № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач, реалізуючи своє право на вибір пенсійних виплат та звернувшись до структурного органу Пенсійного фонду України із заявою від 03.01.2025 про призначення іншої пенсії за іншим законом, а саме пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII, має право на таку пенсії з дати звернення з 03.01.2025. 
За таких обставин, безпідставним є твердження відповідача про відсутність у позивача права на пенсію за віком за Законом України «Про державну службу», а відтак оскаржуване рішення від 09.01.2025 №961030132400 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Таким чином, відмова відповідача у переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону "Про державну службу" не відповідає критеріям обґрунтованості та законності, які встановлені в ч.2 статті 2 КАС України. 
Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення відповідної позовної вимоги про зобов`язання перевести позивача на пенсію державного службовця, починаючи з 03.01.2025 (з дати звернення з відповідною заявою про перехід на інший вид пенсії). 
Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції у наведеній частині не спростовують і підстав для його скасування в цій частині не вбачається. 

Відносно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській здійснити визначення розміру пенсії ОСОБА_1 відповідно до наданих до заяви довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.12.2024 №0603-07-151 та №0603-07-152, то колегія суддів зазначає наступне. 
Спірним у досліджуваних правовідносинах є питання щодо права позивача на вибір виду пенсії, зокрема, перехід із пенсії за віком згідно Закону №1058-ІV на пенсію за віком згідно Закону №889-VIII, на підставі заяви від 03.01.2025 року, а не питання щодо визначення розміру пенсії позивача з урахуванням нових довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. 
Між тим, як Закон № 889-VІІІ, так і Закон № 1058-IV не передбачають підстав (умов) для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючих службовців. 
Враховуючи пряму дію закону в часі, до правовідносин щодо перерахунку пенсій застосовується законодавство, чинне на час, коли здійснюється перерахунок, а не те, яке діяло на час призначення пенсії. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.03.2025 у справі №300/936/23 та у постанові від 25.07.2025 у справі № 140/5363/24. 
Також, у вищезгаданих постановах Верховний Суд, зокрема, звертав увагу на рішення Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) від 23.12.2022 № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17). 
Цим рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами. 
Конституційний Суд України звернув увагу на обов`язок Верховної Ради України внормувати перерахунок розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення. 
Таким чином, Конституційний Суд України підтвердив необхідність законодавчого унормування механізму реалізації права на перерахунок пенсії державного службовця, однак до моменту такого врегулювання саме по собі визнання норми неконституційною не створює підстав для автоматичного перерахунку пенсії в судовому порядку без відповідного законодавчого механізму. 
Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у також у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 520/6418/21. 
Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що подані позивачем до відповідача довідки від 24.12.2024 №0603-07-151 та від 24.12.2024 №0603-07-152 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, з метою нарахування (перерахунку) пенсії, видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3. Вказані довідки за зазначеною формою, згідно із пунктом 1 Постанови №1-3, видаються виключно для призначення пенсії згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а не для перерахунку пенсії. 
З врахуванням наведеного вище, у розглядуваній справі колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначити розмір пенсії ОСОБА_1 відповідно до наданих до заяви довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.12.2024 №0603-07-151 та від 24.12.2024 №0603-07-152. 
Як уже було вказано апеляційним судом, питання щодо призначення та виплати позивачу пенсії не є спірними, оскільки позивачу з 30.11.2007 року уже було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", та з 11.03.2021 позивач отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV. 03.01.2025 року позивач звернулася до Пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію по віку згідно Закону України "Про державну службу", яку їй уже було раніше призначено. 
Отже, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та не врахував норм чинного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до частково помилкових висновків відносно вимог позивача зобов`язального характеру. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача визначити розмір пенсії ОСОБА_1 відповідно до наданих до заяви довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.12.2024 №0603-07-151 та від 24.12.2024 №0603-07-152, – підлягає скасуванню як таке, що ухвалене судом з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним у цій частині застосування норм матеріального права, із прийняттям у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні відповідної позовної вимоги. 
У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як законне і обгрунтоване. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задоволити частково. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року в адміністративній справі №500/2214/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання визначити розмір пенсії відповідно до наданих до заяви довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.12.2024 №0603-07-151 та від 24.12.2024 №0603-07-152, – і в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги. 
У решта частині рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року в адміністративній справі №500/2214/25 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська