ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 948/234/23
провадження № 61-13062св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: Відділ поліції № 1 Чугуївського РУП ГУПН в Харківській області, Головне управління Національної поліції в Харківській області, Міністерство внутрішніх справ України, Старосалтівський ліцей Старосалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Старосалтівська селищна рада, Департамент науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації, Міністерство освіти і науки України, Служба у справах дітей виконавчого комітету Старосалтівської селищної ради, Національна соціальна сервісна служба України, Міністерство соціальної політики України,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2024 року в складі судді Косик С. М. та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року в складі колегії суддів: Триголов В. М., Дорош А. І., Лобов О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  під час розгляду кримінального провадження №12021221250000158, відомості про яке внесено доЄРДР 28 липня 2021 рокустосовно малолітнього    ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки діянь, передбачених пунктами 2, 10 частини другої статті 115, частиною п'ятою статті 152 КК України, заявили позов довідповідачів про відшкодування шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням. 
Просили суд стягнути солідарно з Відділу поліції № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Міністерства внутрішніх справ України, Старосалтівського ліцеюСтаросалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Старосалтівської селищноїради Чугуївського району Харківської області, Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України, Служби у справах дітейвиконавчого комітету Старосалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Національної соціальної сервісної служби України, Міністерства соціальної політики України наїх користь моральну шкоду в сумі 100 000 000, 00 грн.
Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року застосовано до ОСОБА_3 примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 7 000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року змінено, водночас залишено без задоволення апеляційну скаргу потерпілих.
Постановою Верховного Суду від 11 січня 2023 року ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року та Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Донця А. А. про стягнення завданої моральної шкоди скасовано і призначено у цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 30 січня 2023 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначали, що вони були визнані потерпілими у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених пунктами 2, 10, частини другої статті 115, частин четвертої, п`ятої статті 152 КК України.
Їм як батькам ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку було жорстоко вбито та зґвалтовано, заподіяно моральну шкоду.
Поведінка ОСОБА_3 , яка передувала вчиненню суспільно небезпечних діянь, свідчила про те, що останній може вчинити такі діяння, а тому у випадку належного реагування з боку органів державної влади та місцевого самоврядування цього можливо було уникнути.
Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 має шістьох дітей, була засуджена за вчинення крадіжки і відбувала покарання, була позбавлена батьківських прав щодо двох свої дочок, які були поміщені до Вовчанської шкоди-інтернату № 5.
Заклад освіти та орган місцевого самоврядування не вчиняли жодних дій з метою убезпечення інших дітей від ОСОБА_3 . Будь-яких інших дій, окрім постановлення хлопця на внутрішньошкільний облік ще у 2017 році, адміністрацією навчального закладу вжито не було.
Вовчанським ВП ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування за фактом побиття ОСОБА_3 ОСОБА_6 , 2010 року народження, однак вказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю у вчиненому діянні складу кримінального правопорушення. ОСОБА_3 жорстоко поводився із тваринами.
Позивачі вказували на бездіяльність посадових осіб органів державної влади, а також органів місцевого самоврядування, яка фактично зумовила збільшення суспільної небезпеки поведінки ОСОБА_3 та призвела до смерті їх дочки ОСОБА_5 й заподіяння їм моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень в справі
Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позовних вимог. Під час розгляду справи позивачі не надали належні докази, які б підтверджували наявність у діях відповідачів вини в заподіянні позивачам моральної шкоди. Вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених пунктами 2, 10, частини другої статті 115, частин четвертої, п`ятої статті 152 КК України відбулось внаслідок нездійснення відповідного контролю та належного виховання за малолітнім ОСОБА_3 з боку його батьків, а не бездіяльності навчального закладу, органів державної влади чи місцевого самоврядування.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У вересні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через представника ОСОБА_7 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просили скасувати рішення Машівського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
На обґрунтування касаційної скарги зазначали про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також оскаржили судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази, які у повній мірі підтверджують протиправну бездіяльність відповідачів, у результаті якої малолітній ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - вбив та зґвалтував малолітню ОСОБА_5 . 
Поведінка ОСОБА_3 , яка передувала вчиненню суспільно небезпечного діяння, свідчила про те, що він може вчинити його, а тому належне та вчасне реагування органами державної влади та місцевого самоврядування мало запобігти настанню цієї події. При цьому, суспільна небезпечність діянь ОСОБА_3 постійно зростала, однак кожен наступний випадок незмінно не отримував жодного реагування з боку його батьків та органів влади.
Суть спірних правовідносин зводиться до вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів державної влади та місцевого самоврядування, у результаті якої у малолітнього ОСОБА_3 розвивалась девіантна поведінка та він вчинив кримінальні правопорушення.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2024 року відкрито касаційне
провадження у справі та витребувано її матеріали з Машівського районного суду Полтавської області.
18 листопада 2024 року справа № 948/234/23 надійшла до Верховного Суду.
Головне управління Національної поліції в Харківській області направило відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Також просило поновити строк на подання відзиву, мотивуючи клопотання тим, що вперше відзив помилково не був надісланий сторонам у справі з огляду на введення в Головному управління Національної поліції Харківської області посиленого варіанту несення служби, постійні сповіщення про повітряну небезпеку та загрозу артобстрілу.
Враховуючи наведене та положення статті 127 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити Головному управлінню Національної поліції в Харківській області строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів
та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного
провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року у справі № 617/1633/21 розглянуто клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021221250000158 від 28 липня 2021 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених пунктами 2, 10, частини другої статті 115, частин четвертої, п`ятої статті 152 КК України. 
Застосовано до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, а саме загальноосвітньої школи соціальної реабілітації до його виправлення строком на 3 (три) роки.
Строк застосування ОСОБА_3 примусового заходу виховного характеру рахувати з часу поміщення його до спеціальної навчально-виховної установи.
Цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 7 000,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Під час розгляду цієї справи встановлено, що 28 липня 2021 року близько 16:30 год, малолітній ОСОБА_3 , перебуваючи на території двору багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , запропонував раніше знайомим малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , піти по яблука до яблуневого саду, розташованого на вулиці Молодівський Шлях. ОСОБА_8 відмовилась від вказаної пропозиції та залишилась на території двору, а ОСОБА_5 , погодившись на пропозицію ОСОБА_3 , пішла із ним до саду, де через дірку у паркані потрапили всередину огородженої території.
Того ж дня, після 17:00 год, ОСОБА_3 , перебуваючи посеред насаджень дерев, поблизу покинутої, напівзруйнованої будівлі, розташованої на вулиці Малоданилівський Шлях, на відкритій ділянці місцевості, яка не проглядалась з дороги чи прилеглих будинків, маючи умисел, направлений на зґвалтування малолітньої ОСОБА_5 , будучи фізично значно сильнішим за останню, завдав ОСОБА_5 не менше шести ударів в область голови фрагментом цеглини.
Внаслідок спричинених ОСОБА_3 вказаних множинних травм голови 28 липня 2021 року, більш точного часу не встановлено, наступила смерть ОСОБА_5 .
Після цього ОСОБА_3 перемістив тіло потерпілої всередину вказаної покинутої цегляної будівлі, та, продовжуючи свою суспільно-небезпечну діяльність, завершив реалізацію умислу, направленого на зґвалтування малолітньої ОСОБА_5 .
Таким чином, малолітній ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь, передбачених пунктами 2, 10 частин другої статті 115, частин четвертої, п`ятої статті 152 КК України.
Позивачі є потерпілими у цьому кримінальному провадженні, в рамках якого вони пред`явили цивільний позов про відшкодування моральної шкоди.
Постановою Верховного Суду від 11 січня 2023 року ухвали Вовчанського районного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року та Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Донця А. А. про стягнення завданої моральної шкоди скасовано і призначено у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 було встановлено, що відповідно до листа т.в.о. начальника ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 16 серпня 2021 року, впродовж період з 01 січня 2000 року по 28 липня 2021 року до відділу поліції надходили повідомлення щодо вчинення ОСОБА_3 правопорушень, а саме: повідомлення № 2961 від 31 серпня 2016 року, внесено до ЄРДР за № 12016220260000973 від 01 вересня 2016 року, повідомлення № 1403 від 22 квітня 2018 року, внесено до ЄРДР за № 42021222140000055.
Підрозділами ювенальної превенції не здійснювалась профілактична діяльність, спрямована на запобігання чи розслідування вчинюваних ОСОБА_3 правопорушень, оскільки жодних повідомлень чи заяв до ювенальної превенції стосовно ОСОБА_3 не надходило. 
Згідно даних повідомлення в. о. голови Старосалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 1401 від 09 серпня 2021 року, відповідно до інформації служби у справах дітей виконавчого комітету Старосалтівської селищної ради, ОСОБА_3 та його родина на обліку не перебували. Письмових звернень щодо негативної поведінки чи порушень дисципліни від навчального закладу, депутатського корпусу та мешканців селища до служби у справах дітей та селищної ради не надходило.
У зв`язку з постійними конфліктами з учнями та вчителями, систематичними порушеннями дисципліни, ОСОБА_3 з вересня 2017 року перебував на внутрішкільному обліку Старосалтівського ліцею Старосалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області як учень девіантної поведінки .
Звіти вчителів-наставників про виконання заходів індивідуальної роботи з ОСОБА_3 були заслухані на засіданнях ради профілактики та запротокольовані.
Т.в.о. начальника ВІОП УПД ГУНП в Харківській області у листі № 5407/119- 20/01-2021 від 23 вересня 2021 року повідомив, що 31 серпня 2016 року надійшло звернення ОСОБА_11 про те, що малолітній ОСОБА_3 вдарив її малолітнього сина ОСОБА_6 , 2010 року народження, внаслідок чого було внесено відомості до ЄРДР за частиною першю статті 125 КК України, яке було закрито 29 вересня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.
Протягом 2019-2021 років будь-які законні підстави для постановки малолітнього ОСОБА_3 на профілактичний облік сектору ювенальної превенцїї Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області були відсутні, малолітній ОСОБА_3 в поле зору правоохоронних органів не потрапляв, будь-яких звернень від громадян, служби у справах дітей Старосалтівської селищної ради та Старосалтівського ліцею щодо ОСОБА_3 та його родини не надходило, до адміністративної відповідальності батьки ОСОБА_3 не притягувались.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже, статті 1173 ЦК України передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановивши, що позивачі не надали належні та достатні докази на підтвердження факту неправомірної бездіяльності відповідачів, наявності причинного зв'язку між неправомірною бездіяльністю відповідачів та заподіяною їм моральною шкодою внаслідок смерті дочки, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності
переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. 
Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень,
касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі
колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко